Справа №173/2284/20
Провадження №2/173/262/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: позивача ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку набувальної давності,-

ВСТАНОВИВ:

22.12.2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

23.12.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 24.02.2021 року.

24.02.2021 року закінчене підготовче судове засідання. справа призначена до розгляду на 15.03.2021 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

15.03.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_2 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після його смерті він успадкував Ѕ частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2020 року.

Спадкоємцем іншої частки вищевказаного будинку була його дружина, мачуха позивача, ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, але не оформила своїх спадкових прав і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так як інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , немає. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але постановою нотаріуса йому було відмовлено, так як він не має жодних документів, які підтверджують факт родинних стосунків, так як померла є його мачухою, а не родичкою.

Враховуючи вищевикладене він не може оформити право власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування.

З 2007 року і по теперішній час він добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним спадковим майном. Право власності на вказаний будинок в нього є лише на Ѕ його частину, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просили їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що після смерті батька в даному будинку проживала його дружина ОСОБА_3 , з якою він і його сім`я підтримували родинні відносини, допомагали їй по господарству та поховали останню після її смерті. Спадкоємців у ОСОБА_3 , немає. Крім того він чекав досить тривалий період часу, чи будь-які інші особи не пред`являють свої права на вказану частину будинку, як на спадщину ОСОБА_3 . Але таких осіб не виявилось. Крім нього та його сім`ї будинок нікому не потрібен. Він доглядає за даним будинком, використовує його як дачу. Садить город, насадив садок, обновив паркан, зробив навіс майже на весь двір. Влітку він та його сім`я майже постійно проживає в даному будинку, в інші пори року він майже кожного тижня навідується до будинку та доглядає за ним. Оформити свої права на іншу частину будинку він не може, так як з ОСОБА_3 , не перебував у родинних відносинах і остання заповіт на нього чи на будь-яку іншу особу не складала.

Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача , ОСОБА_2 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження.

Після його смерті батька позивач успадкував Ѕ частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 04.11.2020 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2020 року та матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 .

Спадкоємцем іншої Ѕ частки вищевказаного будинку була дружина померлого ОСОБА_2 , мачуха позивача, ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, але не оформила своїх спадкових прав, тобто не отримувала свідоцтво про право на спадщину і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 та копією свідоцтва про смерть.

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але постановою нотаріуса йому було відмовлено, так як він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини та не має жодних документів, які підтверджують факт родинних стосунків, так як померла є його мачухою, а не родичкою, що підтверджується копіє постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.11.2020 року.

Таким чином судом встановлено, що оформити право власності на іншу Ѕ частину вищевказаного будинку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину позивач позбавлений можливості.

Судом також встановлено, що після смерті батька та в подальшому після смерті мачухи, ОСОБА_3 , позивач користується будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 в цілому.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Факт відкритого безперевоного та добросовісного користування позивачем зазначеним вище будинком підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Так свідок ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що вона живе по сусідству з будинком, належним позивачеві. Знала його батьків. Протягом 20 років позивач користується та здійснює догляд за будинком по АДРЕСА_1 . А саме влітку приїздить до будинку кожного тижня, садить город, косить траву. Будинок дуже доглянутий, навіть в осіб, які постійно проживають в селі є будинки, які так не доглянути, як будинок позивача. За весь цей час вона не чула, щоб будь-які інші особи претендували на даний будинок, або були будь-які претензії до позивача з приводу користування даним будинком. .

Свідок ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснив, що він живе поряд з будинком, належним позивачеві. Позивач використовує будинок як дачу, постійно їздить до будинку та підтримує його в належному стані. Працює на городі, в саду. Будинок перебуває в ідеальному порядку, доглянутий, бур`ян обкошений. Про будинок можна сказати, що він є показовим в селі. Догляд за будинком здійснює позивач та його сім`я. Він не чув, щоб будь-які інші особи заявляли про свої права на зазначений будинок.

Згідно наданих квитанцій на оплату комунальних послуг вбачається, що позивач оплачує комунальні послуги за будинок, а саме електропостачання . Хоч квитанції заповнені на ім`я ОСОБА_3 , але оплата здійснюється позивачем,оскільки ОСОБА_3 , померла ще в 2007 році, тому не могла здійснювати дані платежі. Надання квитанцій про оплату саме позивачем підтверджує факт, що саме ним здійснюється оплата комунальних послуг, які надаються до вищевказаного будинку.

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , встановлено, що лише позивач звертався із заявою про прийняття спадщини після її смерті і будь-які інші спадкоємці таких заяв не подавали. З Інформаційної довідки із спадкового реєстру про заповіти, спадкові договори встановлено, що інформація за даними параметрами у Спадковому реєстрі відсутня. Відповідно до довідки Зарічанської сільської ради від 25.09.2019 року № 684 встановлено, що заповіт від імені ОСОБА_3 в сільській раді не складався і не посвідчувався.

Таким чином спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 на даний час залишається відкритою і спадкоємці за законом і за заповітом на дану частину спадщини відсутні.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , більше 10 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 ( в тому числі і його Ѕ частиною, що належала ОСОБА_3 ). Добросовісно заволодів наявним майном: успадкувавши його частину після смерті батька та фактично прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_3 . Володіє даним довомолодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій на оплату, здійснює поточний ремонт та догляд будинку. Дане володіння позивача зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивач не покидав зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Оскільки визнати за позивачем право власності на Ѕ часину зазначеного будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , немає можливості, так як позивач не є її родичем і спадкоємцем.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку садибного типу загальною площею 54.7 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці 0.2500 га по фактичному користуванню, за адресою: по АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. (вісімсот сорок ) грн., 80 коп., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 25.03.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 25.03.2021 року

Дата набрання законної сили: 27.04.2021 року