Справа № 646/1074/18
№ провадження 2/646/74/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Літвінової А.С.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-я особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у її вихованні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , 3-я особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, щоз відповідачем ОСОБА_3 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2015 до 19.06.2017, який було розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 19.06.2017, яке набрало законної сили 30.06.2017. Від цього шлюбу сторони мають одну малолітню дитину: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина весь час з моменту свого народження проживає тільки з позивачем, бо шлюбні відносини між сторонами були припинені відразу після народження дитини. Відповідач сином ніколи не цікавився та ним не опікувався, не приїжджає до дитини всі два роки до звернення до суду з цим позовом, не з`являється в його житті, проживає окремо, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачемсамостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному її утриманні,виховується особисто позивачем, для розвитку сина вона докладає всі свої зусилля і можливості. Відповідачу ОСОБА_3 нічого невідомо про те, чим хворіє дитина, де проходить лікування, як зростає, чим займається, чим живе син, з ким спілкується. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, інші свята.Відповідач всі її пропозиції щодо участі у вихованні дитини ігнорує, хоч вона неодноразово просила його зустрітися з сином, але він так сина ніколи і не бачив. Немає жодних об`єктивних причин, які б могли створити йому перешкоди для добровільної участі у вихованні і утриманні сина, побаченнях і спілкуванні з ним. Позивачніколи не порушувала батьківські права відповідача, він не звертався за захистом своїх батьківських прав як до служби у справах дітей, так і до правоохоронних органів з цих підстав. Вважає, що відповідач нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини. Вказані факти розцінює як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, свідчить виключно про те, що відповідач самоусунувся від їх виконання, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_6 .

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.06.2018 було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , 3-я особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що відразу після народження дитини, тобто з січня 2016 року, ОСОБА_1 ухилялась від зустрічей з ним, не бажала з ним спілкуватись та не надавала можливості побачити дитину, відмовляла йому у спілкуванні з сином, вимагала, щоб він відмовився від дитини, на його прохання спілкуватися з дитиною, відмовляла в цьому, посилаючись на занадто малий вік дитини, він пропонував різні варіанти спілкування з дитиною, в чому ОСОБА_1 також відмовляла йому, сплачує аліменти на утримання дитини, всі його намагання врегулювати дані відносини мирним шляхом ні до чого не приводять, вважає, що ОСОБА_1 створює йому перешкоди в спілкуванні з сином, що порушує його права та суперечить інтересам дитини, просить зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6 та встановити порядок його участі у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши такий час: перша, третя субота місяця з 14.00 до 18.00; друга, четверта неділя місяця з 14.00 до 18.00.

Крім того, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 був поданий відзив на первісний позов ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав, в якому він заперечував проти задоволення первісних позовних вимог з підстав, аналогічних тим, що зазначені в його зустрічному позові, також посилається на те, що він оспорював своє батьківство, оскільки ОСОБА_1 висувала до нього вимоги про відмову від дитини, але, отримавши результати експертизи, залишив свій позов без розгляду, регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, що спростовує доводи ОСОБА_1 про зворотне, причиною існуючої заборгованості по сплаті аліментів вважає помилки державних виконавців. Стверджує, що привітав сина із Днем народження, а те, що деякі аспекти життя сина йому стали відомі із позовної заяви ОСОБА_1 , не є його виною, а є наслідком системної протидії позивача.

В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав, просили суд їх задовольнити. Проти зустрічного позову проусунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні заперечували, про що вона подала до суду відзив на зустрічний позов, в якому посилається на ті ж підстави, що зазначені в первісному позові, крім того, зазначили, що аліменти ОСОБА_3 почав сплачувати тільки під страхом кримінальної відповідальності, після її відповідного звернення до органів поліції, наполягає на тому, що вона ніколи не порушувала батьківські права ОСОБА_3 та не перешкоджала йому в побаченнях з сином, в його участі у вихованні дитини, навпаки, саме вона неодноразово просила його зустрітися з сином, запрошувала його на Дні народження дитини, хрестини, але він так сина ніколи і не бачив, вважає всі доводи позивача про її перешкоди йому у побаченнях з дитиною, в участі у вихованні цілком голослівними, надуманими, необґрунтованими та не доведеними будь-якими доказами, які є загальними, без посилань на конкретні факти, бо таких і не було. Навіть після її звернення до суду з означеним позовом нічого не змінилось, вона жодного разу не відмовляла позивачу в побаченнях з дитиною, не перешкоджала йому в реалізації своїх прав, а, навпаки, постійно пропонувала різні варіанти, де та як ці побачення провести, намагалася влаштувати побачення батька з дитиною, запрошувала його до себе додому, навіть у відсутність батьків, з якими ОСОБА_3 не бажає спілкуватись, запрошувала на дитячий майданчик у смт Бабаї, бо не мала можливості приїхати до м. Харкова, кожного разу він відмовлявся під різними приводами, тому більше зустрічей позивача з дитиною так і не було.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представники позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. В раніше поданій заяві Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації просила розглядати дану справу без їх представника, при винесенні рішення просила врахувати інтереси малолітньої дитини ОСОБА_6 , надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2015 року до 19 червня 2017 року, який розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2017 року по цивільній справі № 635/1744/2017, провадження № 2/635/1668/2017, яке набрало законної сили 30.06.2017 року. У цьому шлюбі ОСОБА_1 мала прізвище « ОСОБА_1 », яке після розірвання шлюбу вона змінила на дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Червонозаводським відділом ДРАЦСу Харківського міського управління юстиції 19.01.2016 року батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що відразу після народження дитини, тобто з січня 2016 року, сторони фактично припинили шлюбні відносини, перестали проживати спільно як одна родина і вести спільне домашнє господарство, почали проживати окремо, дитина ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , весь час з моменту свого народження проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

За рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26.08.2016 по цивільній справі № 635/4495/16-ц, провадження № 2/635/2164/2016, відповідач повинен з 30 травня 2016 року сплачувати аліменти на утримання дитини, але цей свій обов`язок він також не виконував належним чином. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 26.09.2017 складала 15259,58 грн. З цього приводу ОСОБА_1 зверталася з заявою до Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області з питання притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, тільки після цього ОСОБА_3 став виплачувати аліменти.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що починаючи з народження дитини, відповідач ОСОБА_3 став безвідповідально ставитися до своїх батьківських обов`язків, ніяких стосунків з сином не підтримував і не підтримує, сином ніколи не цікавився та ним не опікувався, з часу народження не приїжджає до дитини, не з`являється в його житті, з січня 2016 року проживає окремо, не спілкується з сином, жодного разу самостійно не висловлював наміру зустрітися з дитиною, не дзвонить, не виявляє зацікавленості у його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не проявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина.

Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ОСОБА_1 самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні,виховується особисто нею, для розвитку сина вона докладає всі свої зусилля і можливості, а відповідач всі її пропозиції щодо участі у вихованні дитини ігнорує.

Перевірками Комісії Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області встановлено, що для дитини створені усі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, домоволодіння АДРЕСА_1 підтримується у відмінному санітарному стані, дитина проживає в будинку загальною площею 154,0 кв.м, житловою площею 125,4 кв.м, має з матір`ю окрему кімнату, в якій знаходиться все необхідне для розвитку дитини відповідно її віку, перебуває в гарних житлових умовах, які дозволяють комфортному життю, подвір`я обладнане ігровим майданчиком.

Депутатом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_17 були проведені перевірки та складені два акти про усунення відповідача від участі у вихованні сина від 09.10.2017 та 05.02.2018, відповідно до яких встановлено, що батько дитини ОСОБА_3 з сином ОСОБА_6 та колишньою дружиною не проживає, не з`являється за місцем їх проживання, не приймає участі у вихованні сина, протягом двох років не відвідує сина, як в будні, так і у свята, матеріально не допомагає, не цікавиться ним, не підтримує відносин з дитиною, всіма питаннями щодо виховання, утримання, лікування дитини займається тільки його мати - ОСОБА_1 .

Дитина ОСОБА_6 був вихованцем КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 13 Харківської міської ради» з 03 липня 2017 року, батько дитини ОСОБА_3 жодного разу до жовтня 2018 року в цьому закладі не з`являвся, навіть на свята, не цікавився справами свого сина, участі в житті дитини в дошкільному закладі не приймав.

Крім того, дитина ОСОБА_6 відвідував групу плавання в басейні «Локомотив» та групу раннього розвитку дітей в «Інституті раннього втручання», де батька дитини ОСОБА_3 також жодного разу не бачили.

Дитина ОСОБА_6 з моменту народження перебуває на обліку в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини сел. Бабаї ЦПМСД м. Мерефа Харківського району, з наданих суду довідок також вбачається, що станом здоров`я дитини, щепленнями, профілактичними оглядами, хворобами, диспансерним наглядом займається лише його мати ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_3 участі в цих питаннях не приймає, здоров`ям дитини не цікавиться.

Відповідачу ОСОБА_3 нічого невідомо про те, чим хворіє дитина, де проходить лікування, як зростає, чим займається і живе син, з ким спілкується. Немає жодних об`єктивних причин, які б могли створити йому перешкоди для добровільної участі у вихованні і утриманні сина, побаченнях і спілкуванні з ним.

ОСОБА_1 ніколи не порушувала батьківські права відповідача, неодноразово просила його зустрітися з сином, але він ігнорував такі її пропозиції, за захистом своїх батьківських прав він ніколи не звертався як до служби у справах дітей, так і до правоохоронних органів.

Таким чином, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не проявляє інтересу до її внутрішнього світу; так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», тобто нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини.

Крім того, в жовтні 2016 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства, а після отримання висновку молекулярно-генетичної експертизи, він подав заяву про залишення цього позову без розгляду. Зазначені обставини підтверджуються копією позову ОСОБА_3 , копією клопотання експерта, копією ухвали суду від 24.04.2017 (справа № 635/7210/16-ц, провадження № 2/635/189/2017). Однак, після з`ясування цих обставин щодо батьківства відповідача він не змінив свого ставлення до дитини.

Протягом цих років ОСОБА_3 так і не звернувся за захистом своїх батьківських прав як до служби у справах дітей, так і до правоохоронних органів, у випадку, коли вважав свої права порушеними.

05 травня 2018 року у Службі у справах дітей Харківської районної державної адміністрації з метою подальшого надання висновку з питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відбулося засідання Комісії, на якому перед наданням висновку було прийнято попереднє рішення про визначеня порядку зустрічей ОСОБА_3 з його малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : по неділях з 09.00 до 12.00 години.

Таке засідання відбулося в суботу, однак, вже наступного дня, в неділю 06.05.2018 ОСОБА_3 цим своїм правом не скористався, з дитиною побачення не мав, за місцем мешкання ОСОБА_1 та дитини не приїжджав, навіть не телефонував позивачу в цей день, що підтверджено відповідним актом депутата Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області Безкоровайної І.В. від 06.05.2018.

За проміжок часу з 05.05.2018 та до закінчення підготовчого провадження у справі ОСОБА_3 бачився з дитиною тільки одного разу - 13 травня 2018 року, що підтверджено відповідними актами депутата Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області. Не тільки по неділях, а й у інші дні жодного разу ОСОБА_3 сина не відвідував, навіть під час хвороби, хоч ОСОБА_1 його неодноразово запрошувала в смт Бабаї, але він відмовлявся від таких побачень під різними приводами - то йому далеко їхати, то він зайнятий на роботі, то пропонував, щоб вона з дитиною та речами викликали таксі та їхали до нього.

Крім того, ОСОБА_3 запрошувався до Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації на співбесіду, куди він з`явився, однак, будь-яких документів щодо спростування обставин свого усунення від участі у вихованні сина не надав. Сам ОСОБА_3 з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері, до Служби у справах дітей не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов`язків не надавав.

Мати дитини, ОСОБА_1 , на засіданні Комісії особисто пояснила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує сина, не цікавиться його здоров`ям, розвитком та досягненнями.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які постійно і регулярно спілкуються з ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_6 , також підтвердили обставини щодо усунення його батька ОСОБА_3 від будь-якої участі у вихованні сина з моменту народждення дитини.

За клопотанням сторони відповідача в судовому засіданні були допитані в якості свідків депутат ОСОБА_17 та сусідка позивача ОСОБА_18 , які приймали участь у складанні всіх актів за місцем проживання та дитини. Зазначені особи також підтвердили обставини, що відображені в цих актах як щодо умов проживання дитини, так і щодо обставин складання таких актів, встановлення фактів відсутності батька в житті та у вихованні дитини.

Суду був наданий висновок Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації за місцем проживання дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що Службою у справах дітей Харківської районної державної адміністрації розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , Служба у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього свого сина ОСОБА_6 та таким, що відповідає інтересам дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти,готувати до самостійного життя.

Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконував та не виконує. Відповідачу не чинили перешкод у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків. Тож поведінка відповідача є свідомим, винним ухиленням від виховання дитини. Через байдужість відповідача до сина, його бездіяльність щодо участі у його вихованні, права дитини суттєво обмежуються. Оскільки деякі права діти можуть здійснювати лише за згоди та сприяння обох батьків, відсутність одного з батьків позбавляє їх можливості реалізувати свої немайнові права.

Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ст.150 СК України містить перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст.150 СК України), батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.3 ст.150 СК України).

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач не виконує покладені на нього обов`язки щодо піклування про здоров`я його сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Всупереч зазначеній нормі батько дитини не бере участі у вихованні сина, що підтверджено вище зазначеними доказами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України - мати, (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8, ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно положень абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно.

Згідно положень п. 15 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» (від 07.12.2006), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика Європейського суду з прав людини встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (рішення у справах «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року та «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

На підставі статей 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд вважає, що в даному випадку підтримання відносин з батьком не відбувається по причині нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками. Відповідач ОСОБА_3 має можливість виправити ситуацію та приймати участь у вихованні дитини. Однак, відповідач свідомо ігнорує свої обов'язки і не намагається спілкуватися з сином.

В такому випадку суд вважає, що сімейне оточення дитини складає сім'я його матері, а біологічний батько дитини - відповідач ОСОБА_3 не приймає участі у підтриманні сімейних відносин з сином, в такому випадку позбавлення відповідача батьківських прав не вплине на відносини між відповідачем та сином.

На думку суду, поведінка відповідача, який протягом майже п'яти років не спілкується з сином, свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків.

Таку поведінку відповідача, який ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується в достатньому обсязі з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що достовірно підтверджено зібраними у справі доказами, суд розцінює, як винне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками.

Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки ОСОБА_3 вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з сином, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає, і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з сином.

Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні.

Ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Більше того, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях.Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц, провадження № 61-36905св18 та від 25 квітня 2019 року в справі № 296/7848/16-ц, провадження № 61-43695 св18.

Таким чином, проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитинита дійшов висновку про доведеність достатніми доказами невиконання батьківських обов`язків відповідачем по відношенню до свого синаОСОБА_6 , що має наслідком позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ч. 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням найкращих інтересів дитини.

Згідно положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Якщо після розлучення чи розірвання шлюбу батьки дитини не можуть визначити участь у вихованні дитини кожного з них, то такий спір щодо участі у вихованні дитини може бути переданий на розгляд органу опіки та піклування.

За приписами ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання… У тому разі, якщо рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини не виконується, або хтось із батьків з ним не погоджується, такий спір, щодо участі у вихованні може бути розглянутий судом.

Відповідно до вимог ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки, відповідно до наведеної статті, право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні особа має лише тоді, коли той з батьків, з ким проживає дитина, чинить йому перешкоди в реалізації цього права, то підстав для звернення до суду в ОСОБА_3 немає, бо він до органу опіки та піклування перед зверненням до суду не звертався, а ОСОБА_1 від виконання їх рішень не ухилялась, перешкод позивачу за таким позовом в спілкуванні з дитиною вона не чинила, будь-яких доказів існування таких обставин ОСОБА_3 суду не надано.

У виняткових випадках, коли спілкування дитини з окремо проживаючим із батьків може завдати шкоди дитині, суд має право не допускати здійснення батьківських прав на шкоду фізичному й психічному здоров`ю дітей і їхньому моральному розвитку, вправі відмовити цьому батькові (матері) в задоволенні позову про визначення порядку його участі у вихованні та спілкування дитини, виклавши мотиви ухваленого рішення.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та інших, пов`язаних з правами дітей, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, а такого висновку позивачем не надано.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_3 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та тих обставин, на які він посилається в обґрунтування свого позову, а саме того, що нібито ОСОБА_1 перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною, тобто ці позовні вимоги недоведені, є безпідставними та необґрунтованими, законні підстави для їх задоволення відсутні.

При цьому суд враховує і Результати оцінки пихологічного стану дитини ОСОБА_6 , надані психологом Центру логопедії та психології, кандидатом соціологичних наук, доцентом ОСОБА_19 , в яких зазначено про емоційне відсторонення хлопчика від біологічного батька та суб`єктивне ставлення до нього як до «чужого», тому перебування дитини наодинці з біологічним батьком може спровокувати виникнення у хлопчика стану тревоги та паніки, з метою запобігання психологічного травмування дитини зустрічі з батьком можливі тільки в присутності матері та соціального працівника або психолога.

За таких обставин, первісний позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_6 підлягає задоволенню, відповідно зустрічний позов ОСОБА_3 про усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні - задоволенню не підлягає.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, статтями 150, 157, 164, 165, 166 СК України, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-я особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у її вихованні - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, , адреса: 61124 м. Харків, проспект Гагаріна, № 157-а.

Повний текст рішення виготовлений 11 березня 2021 року.

Суддя: В.А. Єжов