У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2021 Справа №607/13392/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря с/з Савіцької О.П.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4918 від 02 листопада 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» заборгованість за кредитним договором № 3121/2008-Ф від 15 серпня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» в розмірі 122 924,76 дол. США.

Також одночасно із зверненням до суду з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження № 65612748, відкритого приватним виконавцем округу Тернопільської області Мелихом А. І. на виконання оскаржуваного виконавчого напису.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що зважаючи на те, що предметом позовної заяви є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, враховуючи проведення процедури із примусового стягнення в рамках відкритого ВП № 65612748, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити поновлення порушених цивільних прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся. Накладений арешт на майно боржника за виконавчим написом, який не підлягає до виконання суттєво порушує майнові права позивача та призведе до необхідності вчиняти додаткові дії, потягне додаткові витрати зі сторони позивача, з приводу повернення майна у разі його реалізації після можливого задоволення позовних вимог, зокрема витрати зумовлені зверненням до суду для відновлення порушеного майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проаналізувавши подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що «застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 20 грудня 2017 № 7861, вчиненого Приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №922/4587/13.

Встановлено, що предметом виниклого між сторонами спору є визнання таким, що не підлягає до виконання виконавчого напису № 4918 від 02 листопада 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» заборгованості та витрат за вчинення виконавчого напису. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався. Крім цього, позивач посилається на пропущення строків давності за заявленими вимогами.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову, що є відмінним від зупинення виконавчого провадження.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню, у разі, зокрема, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документу (п. 4); зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою якій законом надано таке право (п.6); зупинення судом реалізації арештованого майна (п. 7). Тобто, такими повноваженнями наділено державного чи приватного виконавця.

Таким чином, враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, беручи до уваги предмет позову, а також ту обставину, що на сьогодні в ході виконання оспорюваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Тернополя Мелихом А. І. за виконавчим провадженням № 65612748 здійснюється примусове стягнення, суд вважає обґрунтованими вимоги заявника про забезпечення позову, так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та у випадку задоволення позовних вимог повернення належного заявнику майна, на яке буде звернено стягнення за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса, буде утруднене або взагалі неможливе, а тому заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі зупинення судом виконання за виконавчим документом (судовим рішенням) або зупинення дії судового рішення.

Заборона державному/приватному виконавцю вчиняти будь-які виконавчі дії прямо обмежить права та обов`язки виконавця, які визначені у Законі України «Про виконавче провадження», а саме те, що виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Аналізуючи матеріали справи і доводи заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом № 4918 від 02 листопада 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» заборгованості та витрат за вчинення виконавчого напису.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Зупинити стягнення за виконавчим написом № 4918 від 02 листопада 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» заборгованості та витрат за вчинення виконавчого напису.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслати учасникам справи для відома та приватному виконавцю Мелих Анатолію Івановичу (вул. Живова, 32-А, м. Тернопіль, 46008) для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич