ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 703/1767/18
Провадження № 22-ц/821/255/21
категорія: 304090300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар»,

особа, яка подає апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»,

представник особи, яка подає апеляційну скаргу: адвокат Остащенко Олеся Миколаївна,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Терещенко Сергій Іванович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвоката Остащенко Олесі Миколаївни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 222 900 доларів США строком на 156 місяців, тобто до 28 грудня 2019 року із сплатою 15,25% річних.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 21 листопада 2014 року рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №703/1137/14-ц, яке залишено в силі ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 жовтня 2015 року, відповідно до якого з метою погашення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 47 269, 59 дол. США, що складається із заборгованості за відсотками в розмірі 46 730, 03 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 373 513 гривень 13 копійок, та пені в розмірі 539, 56 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 4 312 гривень 70 копійок.

Згідно вказаного рішення суду, проценти за користування кредитом стягнуто частково в розмірі 46 730,03 доларів США з підстав пропуску строку позовної давності.

За період з моменту ухвалення рішення суду від 21 листопада 2014 року відповідач сплатив кошти в сумі 13 376,59 дол. США, а саме:

- 26 січня 2018 року - 52 168 гривень 63 копійки, що за курсом НБУ на дату зарахування (2874.5248) еквівалентно - 1 814,86 доларів США;

- 30 січня 2018 року - 323 830 гривень 20 копійок, що за курсом НБУ на дату зарахування (2800.8791) еквівалентно - 11 561,73 доларів США.

Сплачені кошти направлені на погашення заборгованості за процентами, що стягнуті за рішенням суду.

Вищезазначеним рішенням суду, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено у стягненні заборгованості по кредиту в сумі 203 839,15 доларів США з підстав пропуску строку позовної давності.

31 липня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/7-4638, відповідно до умов якого останній став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року.

31 липня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір відступлення права вимоги №31072017, відповідно до умов якого, останній став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними договорами, зокрема, за Кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року.

Таким чином з 31 липня 2017 року право вимоги за Кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року належить ТОВ «ФК «Авістар» (позивачу).

Посилаючись на те, що пропуск строку позовної давності по поверненню кредиту не виключає обов`язку позичальника сплачувати проценти за користування неповернутими коштами за фактичний період, оскільки кредитний договір є діючим, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом за період з 01 червня 2015 року по 31 липня 2017 року, що становить 63 918,07 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 травня 2018 року (2609,8943) еквівалентно 1 668 194 (один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 06 (шість) копійок та судовий збір в розмірі 25 022 (двадцять п`ять тисяч двадцять дві) гривні 91 (дев`яносто одну) копійку.

Отримавши відзив відповідача представник позивача направив до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що в силу зміни судової практики викладеної в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 суд дійшов висновку, що «Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється».

Таким чином, позивач зменшив заявлені вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані після ухвалення рішення про стягнення заборгованості та просить стягнути з відповідача на його користь штрафні та фінансові санкції за неналежне виконання зобов`язання в розмірі 63 677,26 (шістдесят три тисячі шістсот сімдесят сім доларів США 26 центів) та витрати по оплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року в задоволенні позову Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду 1 інстанції мотивовано тим, що оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

При цьому, твердження позивача про те, що строк давності по нарахованим процентам за користування кредитом в сум 46 730,03 доларів США, що стягнута з ОСОБА_1 за кредитним договором на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року в справі №703/1137/14-ц, не минув є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки основне зобов`язання у вигляді сплати кредиту і нарахованих відсотків виникло не на підставі вищевказаного рішення суду, а на підставі кредитного договору строк давності по якому минув 23 серпня 2012 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням 1 інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвокат Остащенко Олеся Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2020 року в частині відмови у стягненні трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання по сплаті процентів за користуванням кредиту (згідно ст.625 ЦК України) в розмірі 3 677,26 дол. США та стягнути судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам та судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвоката Остащенко Олеся Миколаївна мотивована тим, що 19.12.2-19 року між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено Договір №20191219 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 2.1. якого ТОВ «ФК «Авістар» відступило ТОВ «ФК «Гефест» Права вимоги до Боржників Поручителів за Кредитними договорами та Договорами забезпечення, зокрема за кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28.12.2006р., що укладений з ОСОБА_1 .

Оскільки ТОВ «ФК «Гефест» є правонаступником ТОВ «ФК «Авістар» у відносинах з ОСОБА_1 , тому звертається з апеляційною скаргою як правонаступник Позивача.

Стверджує, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 3% річних за прострочення грошового зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом (згідно ст. 625 ЦК України) в розмірі 3677,26 дол. США необґрунтованим та безпідставним, оскільки як і будь-яка вимога,3% річних за прострочення грошового зобов`язання нараховується з моменту коли виникли підстави для його нарахування, й пред`являється в межах строку позовної давності. Для даного виду зобов`язання, строк позовної давності встановлюється тривалістю три роки.

Грошове зобов`язання відповідача перед позивачем, що стягнуте рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2014 року в справі №703/1137/14-ц в розмірі 46730,03дол.США (проценти за користування кредитом) не виконане відповідачем, а тому у кредитора виникла підстава нарахувати фінансову санкцію за невиконання зобов`язання.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

09 квітня 2020 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвоката Остащенко Олесі Миколаївни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2020 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар Н.І., судді Сіренко Ю.В., Фетісова Т.Л.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 травня 2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» в задоволенні клопотання про залучення до участі в справі в якості правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» відмовлено.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Авістар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу задоволено та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 травня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано колегії суддів: головуючий суддя Єльцов В.О., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що 28 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 222 900 доларів США строком на 156 місяців, тобто до 28 грудня 2019 року із сплатою 15,25% річних, 28 грудня 2006 року сторони уклали додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якої розмір процентної ставки за кредитом зменшено до 14% річних.

Відповідно до п.1.3 кредитного договору погашення кредиту та сплата відсотків за користуванням кредитом здійснюється щомісячними платежами згідно графіка, який є невід`ємною частиною договору.

Вказаним кредитним договором встановлено як строк дії договору - до 28 грудня 2019 року, так і строки виконання окремих зобов`язань, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору, шляхом внесення щомісячних платежів до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання кредитних зобов`язань, а позичальник зобов`язується протягом 30 календарних днів з моменту надіслання кредитором письмової вимоги про факт порушення зобов`язання повернути у повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити проценти, пеню та штраф.

З 29 січня 2009 року відповідач не виконував щомісячні зобов`язання з погашення кредиту, відтак 09 липня 2009 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове повернення кредиту та відсотків, яку відповідач отримав 23 липня 2009 року, але не виконав. Отже, 23 липня 2009 року банк відмовився від порядку сплати грошових коштів, встановлених п.1.3 кредитного договору та встановив новий строк виконання. У відповідності до нього та умов п. 6.5 кредитного договору відповідача було зобов`язано повернути достроково повну суму кредиту, нараховані відсотки та пеню в строк до 22 серпня 2009 року.

В березні 2014 року банк звернувся до Смілянського міськрайонного суду з позовом ОСОБА_1 , включивши до позовних вимог як заборговану суму, так і майбутні платежі.

Під час розгляду вказаної справи відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог банку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року, позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 269,59 доларів США, що складається із заборгованості за відсотками в розмірі 46 730 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 373 513 гривень 13копійок, та пені в розмірі 539,56 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 4 312 гривень 70 копійок.

Суд розрахував вказані відсотки починаючи з 04 березня 2011 року (початкова дата трирічного строку позовної давності з урахуванням дати реєстрації в суді позовної заяви вих. №114-17-2-00/659 від 16 грудня 2013 року) до 23 серпня 2012 року (дата спливу строку позовної давності в частині дострокового погашення тіла кредиту).

При цьому, Смілянський міськрайонний суд в своєму рішенні застосовуючи строк позовної давності зазначив, що з вимогою про дострокове стягнення боргу в частині заборгованості по кредиту в розмірі 203 839,15 доларів США позивач повинен був звернутися до суду в строк з 23 серпня 2009 року до 23 серпня 2012 року. Оскільки це ним зроблено не було, то позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 203 839,15 доларів США заявлені поза межами строку позовної давності, а отже не підлягають задоволенню.

Після подачі відзиву, ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» подало до Смілянського міськрайонного суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року в сумі 63677,26 доларів США з яких 60000 доларів США пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом і 3677,26 доларів США три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвоката Остащенко Олесі Миколаївни не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що апелянт в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом (згідно ст.. 625 ЦК України) в розмірі 3677,26 дол. США та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для стягнення трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом (згідно ст.. 625 ЦК України), колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Відповідно до висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 222 900 доларів США строком на 156 місяців, тобто до 28 грудня 2019 року із сплатою 15,25% річних, 28 грудня 2006 року сторони уклали додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якої розмір процентної ставки за кредитом зменшено до 14% річних.

Відповідно до п.1.3 кредитного договору погашення кредиту та сплата відсотків за користуванням кредитом здійснюється щомісячними платежами згідно графіка, який є невід`ємною частиною договору.

Вказаним кредитним договором встановлено як строк дії договору - до 28 грудня 2019 року, так і строки виконання окремих зобов`язань, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору, шляхом внесення щомісячних платежів до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання кредитних зобов`язань, а позичальник зобов`язується протягом 30 календарних днів з моменту надіслання кредитором письмової вимоги про факт порушення зобов`язання повернути у повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити проценти, пеню та штраф.

З 29 січня 2009 року відповідач не виконував щомісячні зобов`язання з погашення кредиту, відтак 09 липня 2009 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове повернення кредиту та відсотків, яку відповідач отримав 23 липня 2009 року, але не виконав. Отже, 23 липня 2009 року банк відмовився від порядку сплати грошових коштів, встановлених п.1.3 кредитного договору та встановив новий строк виконання. У відповідності до нього та умов п. 6.5 кредитного договору відповідача було зобов`язано повернути достроково повну суму кредиту, нараховані відсотки та пеню в строк до 22 серпня 2009 року.

В березні 2014 року банк звернувся до Смілянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 включивши до позовних вимог як заборговану суму, так і майбутні платежі.

Під час розгляду вказаної справи відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог банку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року, позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 269,59 доларів США, що складається із заборгованості за відсотками в розмірі 46 730 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 373 513 гривень 13 копійок, та пені в розмірі 539,56 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 4 312 гривень 70 копійок.

Суд розрахував вказані відсотки починаючи з 04 березня 2011 року (початкова дата трирічного строку позовної давності з урахуванням дати реєстрації в суді позовної заяви вих. №114-17-2-00/659 від 16 грудня 2013 року) до 23 серпня 2012 року (дата спливу строку позовної давності в частині дострокового погашення тіла кредиту).

При цьому, Смілянський міськрайонний суд в своєму рішенні застосовуючи строк позовної давності зазначив, що з вимогою про дострокове стягнення боргу в частині заборгованості по кредиту в розмірі 203 839,15 доларів США позивач повинен був звернутися до суду в строк з 23 серпня 2009 року до 23 серпня 2012 року. Оскільки це ним зроблено не було, то позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 203 839,15 доларів США заявлені поза межами строку позовної давності, а отже не підлягають задоволенню.

Після подачі відзиву, ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» подало до Смілянського міськрайонного суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року в сумі 63677,26 доларів США з яких 60000 доларів США пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом і 3677,26 доларів США три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року, позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 269,59 доларів США, що складається із заборгованості за відсотками в розмірі 46 730 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 373 513 гривень 13 копійок, та пені в розмірі 539,56 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 4 312 гривень 70 копійок.

Суд розрахував вказані відсотки починаючи з 04 березня 2011 року (початкова дата трирічного строку позовної давності з урахуванням дати реєстрації в суді позовної заяви вих. №114-17-2-00/659 від 16 грудня 2013 року) до 23 серпня 2012 року (дата спливу строку позовної давності в частині дострокового погашення тіла кредиту).

Оскільки у липні 2009 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, а тому припинилося право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

При цьому, твердження позивача про те, що строк давності по нарахованим процентам за користування кредитом в сум 46 730,03 доларів США, що стягнута з ОСОБА_1 за кредитним договором на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року в справі №703/1137/14-ц, не минув є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки основне зобов`язання у вигляді сплати кредиту і нарахованих відсотків виникло не на підставі вищевказаного рішення суду, а на підставі кредитного договору строк давності по якому минув 23 серпня 2012 року.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвоката Остащенко Олесі Миколаївни, залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуючий В.О. Єльцов

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко