Ухвала

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 355/620/20
Номер провадження 22-ц/824/8573/2021
Головуючий у суді першої інстанції К.В. Коваленко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
28 липня 2021 року місто Київ

Номер справи 355/620/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державна казначейська служба України

відповідач Прокуратура Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Коваленка К.В., в приміщенні Баришівського районного суду Київської області, повне рішення складено 19.11.2020, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - Служба, Казначейство) та Прокуратури Київської області, в якому просив стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 1000000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27.04.2015 відносно нього до Єдиного реєстру судових розслідувань внесені відомості №0000007 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.127 Кримінального кодексу України, за фактом умисного завдання ОСОБА_2 сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких діях з метою примушення потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього відомості чи визнання, вчинене за попередньою змовою групою осіб. 06.05.2015 ОСОБА_1 за вищевказаним фактом було оголошено підозру, а ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 04 серпня 2015 року обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, терміном на 60 діб.

Вироком Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017, ОСОБА_1 було виправдано з підстав недоведення вчинення кримінального правопорушення. Постановою Верховного Суду від 19 березня 2019 року вищевказаний вирок Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року, а також ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року було залишено без змін.

Таким чином, внаслідок необґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 127 КК України, протягом майже двох років, а саме з 06.05.2015 по 30.03.2017 (22 місяці), позивач зазнав незаконного кримінального переслідування, чим йому було завдано душевних страждань. Внаслідок вказаного кримінального переслідування позивач тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку він не мав можливості вести звичайний спосіб життя. Зокрема, у зв`язку з порушенням проти нього кримінальної справи, він зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились його відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило його честь, гідність та ділову репутацію, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі.

Крім того, у зв`язку з незаконним розслідуванням кримінальної справи позивач втратив власний бізнес і заробіток, до того ж був позбавлений можливості надавати допомогу у лікуванні своєму синові, який є інвалідом дитинства, так як незаконно був обмежений у свободі пересування, у зв`язку з обранням відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. А тому, оскільки позивач незаконно перебував під слідством та судом за підозрою і звинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, що встановлено виправдувальним вироком суду, позивач відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», має право на відшкодування в повному обсязі моральної шкоди спричиненої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в загальному розмірі 200000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення суд першої інстанції було мотивоване тим, що враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованих йому злочинах, який набрав законної сили, місцевий суд дійшов висновку про доведеність факту понесення останнім моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Відтак, з урахуванням окремих положень норм матеріального права, якими врегульовується питання відшкодування моральної шкоди за час незаконного перебування під слідством чи судом, а також беручи до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважав, що позивачам не мотивовано заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 1000000 грн, однак вбачав, що відшкодування в розмірі 200000 грн відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року частково задоволено апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури та змінено вищевказане рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди та визначено, що на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у розмірі 110000 грн. В іншій частині рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року було залишено без змін. Крім того, подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, Державна казначейська служба України, яка не була присутня під час вказаного апеляційного розгляду справи подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Служба зазначила, що судом першої інстанції було неправомірно стягнуто з неї на користь позивача моральну шкоду, оскільки остання жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала з ним у правовідносини і жодної шкоди ОСОБА_1 не завдавала, а тому Державна казначейська служба України у відповідності до вимог Конституції України, Цивільного кодексу України та інших актів законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Крім того, у поданій апеляційній скарзі Служба заперечувала проти відшкодування моральної шкоди та визначеного судом розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача. Вказувала на відсутність відомостей у позовній заяві щодо заподіяння позивачеві страждань (фізичних, душевних або психічних), у визначеному судом розмірі та не зазначено у чому конкретно вони полягали, а також характер немайнових втрат. У позовній заяві були відсутніми відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , тяжкість чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З огляду на вказане, позивач не був звільнений від обов`язку доведення понесеної моральної шкоди, та в чому саме вона виразилась. Сама наявність виправдовувального вироку, на думку Служби, не може слугувати безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, без вказівки на те, в чому саме вона полягала.

Водночас, Казначейство посилалося на те, що порушення кримінальної справи відбулося внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину у цих діях,а отже і вирішення питання щодо відсутності вини могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. Тому, з урахуванням інкримінованого позивачу злочину, застосування відносно нього відповідних процесуальних заходів цілком логічними діями з точки зору кримінально-процесуального законодавства України та не було дією, яка не відповідала вимогам КПК України.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Державної казначейської служби України - Жилін О.Ф. підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд про її задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у ній.

Представник Київської обласної прокуратури - Стовбачатий А.Ю. у судовому засіданні подану Державною казначейською службою України апеляційну скаргу також підтримав та просив суд про її задоволення.

ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_3 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України зазначили, що викладені заявником доводи вже були предметом розгляду під час перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Заступника керівника Київської обласної прокуратури. А відтак, просили суд на підставі статті 370 ЦПК України закрити апеляційне провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судові засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження виходячи з наступного.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено положеннями частини першої статті 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (частина четверта статті 370 ЦПК України).

Метою встановлення цього правила є надання можливості стороні після розгляду справи в апеляційному порядку, в якому вона не була присутня, оскаржити рішення суду першої інстанції, яким, як вона вважає, порушені її права, а її доводи не могли бути враховані при розгляді апеляційної скарги іншої сторони через об`єктивні причини.

Суть апеляційного провадження полягає у перевірці законності та обґрунтованості рішень суду першої інстанції, які не набули законної сили, що є способом усунення помилок, допущених судом першої інстанції.

Розгляд апеляційної скарги в порядку статті 370 ЦПК України передбачає перевірку законності судового рішення, яке набрало законної сили за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.

З матеріалів справи убачається, що постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у даній справі було частково задоволено апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури та змінено вищевказане рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди та визначено, що на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у розмірі 110000 грн. В іншій частині рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року було залишено без змін. Крім того, подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу було залишено без задоволення.

Так, у відповідності до наявних матеріалів справи представник Державної казначейської служби України не був присутнім під час вказаного апеляційного розгляду справи.

Приймаючи у даній справі вказану постанову, судом апеляційної інстанції було розглянуто, зокрема, доводи апеляційної скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури, зокрема, щодо неврахування судом першої інстанції тих обставин, що в ході досудового розслідування кримінального провадження органи прокуратури діяли згідно з вимогами КПК України, оскільки будь-які рішення чи дії прокуратури Київської області щодо ОСОБА_1 незаконними в судовому порядку не визнавались і навіть не оскаржувались учасниками кримінального провадження, а зміна показів заявника потерпілого ОСОБА_2 під час розгляду кримінального провадження в суді, що послугувало однією із основних причин ухвалення виправдувального вироку стосовно позивача, не може безумовно свідчити про незаконність дій органів прокуратури, які відповідали вимогам, передбаченим нормами ст.ст. 9. 11, 12. 132, 177, 178 КПК України.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на корить ОСОБА_1 , прокурор вказував, що визначений рішенням суду розмір моральної шкоди є таким, що не ґрунтується на вимогах закону в частині розміру відшкодування, та при його визначенні безпідставно завищено суму стягнення у порівнянні із розміром, визначеним у ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Інші документи, подані позивачем, також не обґрунтовували значно збільшеного розміру відшкодування за заподіяну моральну шкоду, що в свою чергу залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Відхиляючи доводи Заступника керівника Київської обласної прокуратури про те, що у діях співробітників органу досудового розслідування, прокуратури і суду не встановлено незаконності, через що були відсутніми правові підстави для відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд у своїй постанові від 18 березня 2021 року зазначив таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду.

А тому, встановлення незаконності у діях співробітників органів досудового розслідування, прокуратури чи суду не вимагається.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури у частині оспорювання розміру стягнутої моральної шкоди, апеляційний суд вказав, що вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом позивачу було спричинено моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув у зв`язку із постановленням відносно нього виправдувального вироку та дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування за рахунок державного бюджету на користь позивача моральної шкоди.

Судом було встановлено, що початок перебігу строку перебування позивача під слідством починався з моменту пред`явлення підозри 06 травня 2015 року по 30 березня 2017 року (набрання чинності виправдувальним вироком, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області), загальний строк якого складає повних 22 місяці, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (частина друга та третя 13 Закону).

Разом з тим, як вказав апеляційний суд у своїй постанові від 18 березня 2021 року, встановивши, що мінімальний розмір моральної шкоди за 22 місяці перебування під слідством та судом складає 110000 грн., судом першої інстанції необґрунтовано збільшено розмір відшкодування моральної шкоди до 200000 грн., який є завищеним та не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Так, з матеріалів справи вбачалося, що ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 04 серпня 2015 року застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21 години до 07 години наступної доби строком на два місяці до 05 жовтня 2015 року.

Тобто, ОСОБА_1 у денний час не був обмежений у пересуванні, спілкуванні з людьми та не перебував у несприятливому середовищі.

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування за 22 місяці у сумі 200000 грн суд апеляційної інстанції вважав завищеним, оскільки такий не відповідав завданим позивачу моральним стражданням, адже до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, що за ступенем своєї жорсткості є менш суворим у порівнянні з іншими, зокрема тримання під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги Київської обласної прокуратури в цій частині апеляційний суд вважав необґрунтованими.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, зокрема, у частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягала стягненню на користь позивача, Київський апеляційний суд у своїй постанові надав повну оцінку доводам апеляційної скарги, поданої Заступником керівника Київської обласної прокуратури.

Отже, з порівняльного аналізу змісту апеляційної скарги Державної казначейської служби України та постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року убачається, що доводи Державної казначейської служби України частині оскарження рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року були предметом розгляду під час апеляційного розгляду справи Київським апеляційним судом за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Заступника керівника Київської обласної прокуратури.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 370 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для апеляційного перегляду рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України в частині вищезазначених доводів.

Крім того, в апеляційній скарзі заявник послався на неправомірність стягнення з Казначейства моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , з тих підстав, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, згідно якого Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковується. Вказував, що Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

А відтак, оскільки Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала із ним у правовідносини та не завдавала йому жодної шкоди, то відповідно до вимог чинного законодавства з неї у даному випадку не може бути стягнуто моральну шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Проте, вирішуючи питання щодо розгляду поданої Державною казначейською службою України апеляційної скарги на вищевказане рішення суду першої інстанції в межах зазначеного вище доводу у порядку статті 370 ЦПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, за змістом резолютивної частини Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року судом першої інстанції було ухвалено рішення про стягнення з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в загальному розмірі 200000 грн.

У відповідності до резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року апеляційним судом змінено рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року в частині розміру моральної шкоди та визначено, що на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у розмірі 110000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що за змістом резолютивної частини рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, з урахуванням змін, внесених постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року судовим рішенням був визначений відповідний механізм відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 110000 грн, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Так, як визначено статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації.

Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Згідно із частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Викладені у поданій Державною казначейською службою України апеляційній скарзі посилання щодо неправомірного стягнення за рахунок Казначейства моральної шкоди не можуть розцінюватися апеляційним судом в якості доводу проти ухваленого місцевим судом рішення у справі, оскільки даним судовим рішення питання про стягнення за рахунок Державної казначейської служби України, як юридичної особи, моральної шкоди не вирішувалось.

Так, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до пункту 1, підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів та здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Розглядаючи справи про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі, тому доводи Державної казначейської служби України про помилкове покладення на неї відповідальності за завдану моральну шкоду, є безпідставними.

Отже, враховуючи той факт, що згідно резолютивної частини рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, з урахуванням змін, внесених постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, судовим рішенням був визначений механізм відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 110000 грн, а саме шляхом списання вказаної суми у безспірному порядку з Єдиного державного казначейського рахунку, фактично є відсутнім на предмет перегляду відповідне рішення суду за наведеними заявником доводами щодо протиправного стягнення з Казначейства (як юридичної особи) на користь позивача вказаних сум.

Будь-яких інших доводів, які не були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції та впливають на вирішення спору у даній справі заявником у апеляційній скарзі наведено не було.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, в частині меж доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України вже було предметом перегляду судом апеляційної інстанції під час розгляду доводів апеляційної скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури у частині, що із ними співпадають. А тому, апеляційне провадження за поданою Державною казначейською службою України апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Водночас інший довід апеляційної скарги Казначейства апеляцій суд вважає таким, що направлений проти неіснуючого предмету апеляційного розгляду, так як рішення суду про стягнення з Державної казначейської служби України, як юридичної особи, на користь позивача моральної шкоди не існувало на час подачі апеляційної скарги Казначейством.

Оскільки доводи апеляційної скарги Казначейства вже були предметом апеляційного перегляду та обставини передбачені частиною четвертою статті 370 ЦПК України були встановлені під час судового засідання із заслуховуванням думки всіх учасників справи, апеляційне провадження у справі підлягає закриттю.

Враховуючи зазначене та вимоги статті 370 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито помилково, а тому підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.24, 351, 353, 370 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна ухвала складена 03.08.2021.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна