Провадження № 22-ц/812/587/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Миколаїв

справа № 482/1058/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області, ухвалене 20 січня 2021 року суддею Демінською О.І. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 26 січня 2021 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

ОСОБА_2 ,

третя особа виконавчий комітет Новоодеської міської ради,

про визнання права довічного успадковуваного володіння землею, визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

та витребування земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області та ОСОБА_2 про захист земельних прав.

Позивач зазначав, що рішенням виконкому Новоодеської міської ради від 5 квітня 1991 року йому було надано земельну ділянку площею 20 га у довічне успадковуване володіння для ведення селянського фермерського господарства в межах Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. 8 квітня 1991 року встановлено межі земельних ділянок на місцевості. 29 квітня 1991 року він отримав два примірники державного акту, які були зареєстровані Себинською сільською радою. 3 червня 1991 року Новоодеським райвиконкомом за ним зареєстровано фермерське господарство «Надія». До Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців фермерське господарство внесено 9 березня 1995 року. До часу звернення до суду він використовує земельну ділянку за призначенням та сплачує усі належні податки. Проте, у травні 2020 року дізнався про те, що ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області передало належну йому земельну ділянку десятьом особам по 2 га., які продали їх ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що він втратив державний акт, а органи державної влади та місцевого самоврядування посилаються на неможливість видати йому копію державного акту, а також на порушення його права власника земельної ділянки передачею її у власність іншим особам, ОСОБА_1 просив визнати за ним право довічного успадковуваного володіння спірною земельною ділянкою, визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 17 квітня 2020 року № 7646-сг, скасувати записи у державному реєстрі речових прав та їх обтяжень від 28 травня 2020 року та 1 червня 2020 року, та витребувати у ОСОБА_2 вказані земельні ділянки.

До участі в справі як третю особу залучено виконком Новоодеської міської ради.

Представник ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність доказів реєстрації ОСОБА_3 державного акту у встановленому законом порядку, та на відсутність законних підстав для виділення цієї земельної ділянки особам, які звернулись з відповідними заявами. Також представник вважав неналежним спосіб захисту позивачем своїх прав.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, пославшись на недоведеність тверджень позивача про отримання державного акту на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивоване незалученням до участі у справі належних відповідачів Новоодеської районної державної адміністрації, Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, та осіб, у власність яких виділено спірну земельну ділянку ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позов, посилаючись на помилковість висновку суду про похідність вимог про визнання незаконним та скасування наказу та про скасування запису у Державному реєстрі прав власності, від вимог про визнання права довічного успадковуваного володіння; на неможливість участі у розгляді справи в якості відповідачів Новоодеської районної державної адміністрації та Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, як таких, що не мають повноважень на розпорядження земельними ділянками зазначеної категорії, а тому з їх боку порушення його прав відсутнє; на наявність у суду повноважень залучити їх в якості третіх осіб, а за певних обставин, і співвідповідачами; на безпідставність висновку суду про необхідність залучення до участі у справі осіб, які спірну земельну ділянку отримали та відчужили, оскільки вони були проміжними власниками земельної ділянки та на час пред`явлення позову її власниками не були.

Крім цього, апелянт посилався на порушення норм процесуального права, а саме: в описовій частині рішення судом не викладено усіх заяв та клопотань, які заявлялись у судових засіданнях та не відображено усіх процесуальних дій, які вчинялись судом, чим порушено вимоги частини 3 статті 265 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечувало позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Себинської сільської ради народних депутатів Новоодеського району Миколаївської області від 19 липня 1990 року ОСОБА_1 , як члену колгоспу «Перемога», з земельного фонду цього колгоспу виділено земельну ділянку в межах норми, передбаченої для одного колгоспного двору. Перед районною радою народних депутатів порушено питання про надання згоди на виділення землі (а.с. 40 том І).

Рішенням Новоодеської районної ради народних депутатів від 5 квітня 1991 року ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 20 га у довічне успадковуване володіння для самостійного ведення селянського господарства (а.с. 14, 31, 32 том І).

8 квітня 1991 року встановлено межі земельних ділянок на місцевості, а 29 квітня 1991 року ОСОБА_1 отримав два примірники державного акту для подальшої реєстрації у Новоодеській районній раді (а.с. 28-30 том І).

На підставі рішення районної ради народних депутатів від 5 квітня 1991 року Новоодеським райвиконкомом за ОСОБА_1 зареєстровано селянське господарство «Надія» (а.с. 34 том І).

Державну реєстрацію ФГ «Надія» проведено 9 березня 1995 року (а.с. 41-43 том І).

17 квітня 2020 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області видано наказ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення» громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 73 том І).

18, 19 та 28 травня 2020 року вказані особи продали свої земельні ділянки ОСОБА_2 (а.с. 44 67 том І).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

За змістом наведених норм ЦПК України з`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка знаходиться в межах Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, отже, рішення по справі може вплинути на права та обов`язки зазначеного суб`єкта.

Оскільки позивач у позовних вимогах просить визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 17 квітня 2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення» громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 73 том І), зазначена позовна вимога зачіпає інтереси вказаних в наказі осіб, яким у власність була виділена земельні ділянки.

Згідно пункту 2 статті 21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. В оспорюваному наказі, земельні ділянки, надані громадянам у власність, зазначені як виділені із земель сільськогосподарського призначення державної власності, отже, відповідачем у справі повинна бути і Новоодеська районна державна адміністрація Миколаївської області.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що Новоодеська районна державна адміністрація Миколаївської області, Себинська сільська рада Новоодеського району Миколаївської області та особи, яким згідно з оспорюваним наказом надано у власність земельні ділянки, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є сторонами спірних правовідносин, а рішення суду по суті спору (в разі задоволення позову) позначиться на їх правах та обов`язках, а тому обгрунтовано вважав встановленими ті обставини, які без участі всіх учасників спірних правовідносин не можуть вважатись доведеними.

Відповідно до статті 367 ЦПК апеляційний суд розглядає справу в межах заявленого позову та підстав, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Повноважень на залучення до участі у справі осіб, які не були залучені в суді першої інстанції, апеляційний суд не має.

Оскільки позов ОСОБА_1 заявлений не до всіх учасників спірних правовідносин, що перешкоджає встановленню дійсних обставин справи, підстави позову не можуть вважатись доведеними.

Відтак, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу заявити вимоги до всіх учасників спірних правовідносин.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 26 березня 2021 року