Справа № 200/8372/18
Провадження № 2-п/932/10/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою, в якій просить в якості забезпечення позову зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 200/8372/18, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 200/8372/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви указує, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року були задоволені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до неї, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 107767, 97 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн.

Про існування вказаного заочного рішення, відкриття виконавчого провадження та початок його примусового виконання заявниця дізналась лише 09 березня 2021 року від невідомого чоловіка, який прийшов до неї за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , щоб оглянути її житло і повідомив, що її квартира виставлена на прилюдні торги, і він має намір придбати цю нерухомість.

В цей же день відповідач звернулась до виконавчої служби з метою дізнатись про стан виконавчого провадження та ознайомитись із ним, а також подала до суду заяву про скасування заочного рішення, яка на даний час не розглянута.

Вважає, що за час, протягом якого буде прийматись рішення щодо обґрунтованості заочного рішення по справі № 200/8371/18, її майно можливо буде реалізоване в рамках вказаного виконавчого провадження на торгах. Незастосування заходів щодо зупинення судом стягнення на підставі оскаржуваного заочного рішення, призведе до того, що у випадку задоволення заяви про перегляд заочного рішення, відновлення прав заявниці, за захистом яких вона звернулась до суду, буде неможливим або зумовить необхідність докладання значних зусиль та значного часу.

Посилаючись на ст. 55 Конституції України, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, заявниця просить застосувати аналогію до спірних відносин та в порядку процесуального інституту забезпечення позову зупинити стягнення на підставі виконавчого документу, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 200/8372/18 у зв`язку із оскарженням заочного рішенням суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 ЦПК України).

Однією із засад, на якій ґрунтується цивільне процесуальне законодавство, є обов`язковість виконання судового рішення (п. 7, ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заява про забезпечення позову може бути подана як одночасно із пред`явленням позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Пунктом 6 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судом як захід забезпечення позову при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову лише при оскарженні виконавчого документа, а не оскарження заочного рішення суду.

Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З аналізу наведеної норми можна зробити висновок, що забезпечення позову можливе на будь-якій стадії розгляду справи. Однак застосування заходів забезпечення позову після ухвалення заочного рішення у справі, не є можливим, оскільки саме по собі забезпечення позову покликано створити належні умови для виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог, на стадіях судового розгляду, а не в процесі виконання рішення суду, що набрало законної сили.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Отже, вказана Постанова Пленуму ВСУ містить пряму заборону забезпечення позову після ухвалення судового рішення.

На думку суду, у даному спорі зупинення стягнення на підставі виконавчого документу фактично призведе до зупинення виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення по справі № 200/8372/18, яким стягнуто з боржника ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 107 767, 97 грн. та судовий збір 1762, 00 грн. Дане рішення набрало чинності 26 січня 2019 року. Станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову, не вирішено питання про скасування цього рішення, воно є чинним і наразі звернуто до примусового виконання, тому вживати заходи забезпечення позову не є можливим.

Водночас суд не може застосувати аналогію закону до цих відносин, як прохає позивач, оскільки норми, які врегульовують питання забезпечення позову та перегляду заочного рішення не передбачають можливість забезпечення заяви відповідача про перегляд заочного рішення, оскільки така заява не містить і не може містити жодних позовних вимог, які могли б бути забезпечені в порядку забезпечення позову, а право відповідача на відновлення судового розгляду забезпечується переглядом судом заочного рішення.

Окрім того, стаття 34 Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав обов`язкового та можливого зупинення державним виконавцем виконавчого провадження.

Так, відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Аналогічні види забезпечення позову містяться в пунктах 5, 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Тобто, при застосуванні або Закону України «Про виконавче провадження», або ст. 150 ЦПК України наступають ті самі правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій з виконавчого провадження.

Незважаючи на подібність положень, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття заходів забезпечення позову за ст.150 ЦПК України мають різний зміст, оскільки при застосуванні Закону України «Про виконавче провадження» відбувається тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні норм ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що зупинено.

Тобто законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме: питання про зупинення виконавчого провадження вирішується державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Разом із тим, враховуючи побоювання заявниці про можливість примусової реалізації її нерухомого майна з прилюдних торгів, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» вона не позбавлена можливості звернутись до державного (приватного) виконавця із заявою про відкладення проведення виконавчих дій.

Таким чином, правому зупинення виконавчого провадження та відкладення проведення виконавчих дій на підставі Закону України «Про виконавче провадження», наділений виключно виконавець і вирішення такого питання до компетенції суду не входить.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вживати заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Таким чином, суд констатує, що заява ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, є необґрунтованою, оскільки взагалі суперечить главі 10 Цивільного процесуального кодексу України, направлена не на вжиття заходів забезпечення позову, а на зупинення виконання судового рішення, що не може вважатись законним. Тому суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 258, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 200/8372/18, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не був вручений в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому її копії.

Ухвалу складено та підписано в нарадчій кімнаті 24 березня 2021 року.

Суддя І.А. Кондрашов