Справа № 183/5447/20
Провадження № 2/183/1229/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання - Власко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

АТ "Акцент-Банк" (скорочена назва - АТ "А-Банк") звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 14 червня 2018 року ОСОБА_2 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC6 та отримання кредитної картки. на підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав ОСОБА_1 кредитні кошти, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 10 вересня 2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 30337,68 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 12095,30 грн., заборгованості з відсотків у розмірі 18242,38 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач не погоджуючись з пред`явленим позовом подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі з тих підстав, що кредитний договір він не підписував, заяву не підписував, кредитну карту не отримував, кредитними коштами не користувався. Зазначив, що 23 січня 2018 року ним з власної необережності був втрачений паспорт серії НОМЕР_1 , виданий МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 11 червня 1996 року, після чого 24 січня 2018 року він звернувся до Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про втрату паспорта про що йому був виданий талон-корінець. Таким чином, він не міг укласти кредитний договір № SAMABWFC6 на отримання кредитної картки , в результаті чого кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, був виданий не йому, а іншій невідомій особі, яка заволоділа паспортом на ім`я ОСОБА_2 . Просив стягнути з позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу.

У запереченнях на відзив позивач зазначив про те, що відповідачем не надано доказів того, що спірний договір підписаний не ним, крім того матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту в якому зазначені всі оговорені умови кредитування,строки, процентна ставка тощо.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання сторони та їх представники не з`явились, представники сторін подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому, позивач підтримує позовні вимоги і просить їх задовольнити, а відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши докази у справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, позивач 14 червня 2018 року відкрив на ім`я відповідача ОСОБА_2 рахунок на умовах договору, укладеного відповідно до ст.ст. 634, 1066 ЦК України в формі приєднання позичальником до "Умов та правил надання банківських послуг", затверджених наказом № СП-2010-911 від 17 серпня 2010 року та "Тарифів бан в А-Банку", що викладені на банківському сайті, що обов`язкові для сторін згідно з ст. 629 ЦК України, і підтверджується підписаною особою, що назвалася ОСОБА_2 , анкетою-заявою (а.с. 5). На цих умовах позивач зобов`язався виконувати розпорядження про перерахування і видачу відповідних сум з цього рахунка та проводити інші операції за рахунком, ініційовані ОСОБА_2 згідно з п. 1.14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" за допомогою платіжної картки "Универсальная".

Позивач за цим договором згідно з ст.ст. 1054, 1056, 1069 ЦК України зобов`язався в майбутньому кредитувати рахунок під проценти за ставкою 44,40 % річних, визначивши максимальною сумою для кредитного ліміту 50000 грн.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Керуючись п. 19 Положення, про втрату паспорта громадянин зобов`язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

За умовами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Станом на момент укладення спірного кредитного договору, паспорт відповідача серії НОМЕР_1 , виданий МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 11 червня 1996 року, був ним втрачений. У зв`язку з цим, відповідач 24 січня 2018 року звернувся до Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про втрату паспорта про що йому був виданий талон-корінець № 19. Відповідно до довідки від 17 серпня 2018 року № 502/2531, виданої Перещепинським ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 дійсно звертався до Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області 24 січня 2018 року за фактом втрати паспорта громадянина України на його ім`я 23 січня 2018 року за власною необережністю, вказана подія зареєстрована до ЖЄО Перещепинського ВП за № 236 від 24 січня 2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 11 червня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 , і пред`явленим для укладання спірного кредитного договору, 14 червня 2018 року не користувався і не міг пред`явити банку. Оскільки для укладання кредитного договору особа - позичальник повинен надати банківській установі оригінал паспорта для посвідчення особи власника, паспорт дійсний для здійснення банківських операцій, кредитний договір з особою, яка надала паспорт на ім`я ОСОБА_2 було укладено на основі втраченого відповідачем паспорта. У зв`язку з чим докази, надані позивачем, не можуть бути прийняті до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України факту порушення відповідачем умов кредитного договору від 14 червня 2018 року, оскільки відсутнє підтвердження його укладення саме відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач платежів за даним договором не здійснював, що підтверджує пояснення про необізнаність укладення кредитного договору № SAMABWFC6 від 14 червня 2018 року.

Також, оглянувши фотографію у паспорті позичальника ( НОМЕР_1 , виданий 11 червня 1996 року ), яка міститься у матеріалах кредитної справи, та фотографію відповідача у паспорті ОСОБА_2 , виданому замість втраченого 05 лютого 2018 року (№ 001500326), убачається, що на цих документах різні особи.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих доказів виникнення зобов`язань у відповідача за вищезазначеним договором та наявності у останнього заборгованості на підтвердження позовних вимог. позивачем не надано.

У зв`язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів виникнення зобов`язань у відповідача за вищезазначеним договором та наявності у останнього заборгованості, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 14 червня 2018 року не знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, у зв`язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13. 77-81, 84, 141, 142, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Акціонерного товариства "Акцент-банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено і підписано 02 серпня 2021 року.

Суддя Г. Є. Майна