Єдиний унікальний номер судової справи: 477/2466/20
Номер провадження: 22-з/812/50/21
У Х В А Л А

24 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді Крамаренко Т.В., розглянувши без повідомлення учасників справи, заяву ОСОБА_1 про відвід судді Миколаївського апеляційного суду Тищук Н.О. у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 січня 2021 року за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації про визнання рішень незаконними,

в с т а н о в и л а:

5 лютого 2021 року до Миколаївського апеляційного суду з Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшли матеріали справа за позовом ОСОБА_1 до УПСЗН Вітовської районної державної адміністрації про визнання рішень незаконними, з апеляційною скаргою позивачки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено склад колегії: головуючий суддя - Тищук Н.О., судді Лівінський І.В. і Кушнірова Т.Б.

22 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до Миколаївського апеляційного суду заяву про відвід судді Тищук Н.О.

Підставами відводу зазначено те, що долучення до матеріалів справи копії поштового повідомлення свідчить про те, що суддя Тищук Н.О. без її клопотання та відома збирає докази у справі. Вказана обставина викликає сумнів в її об`єктивності та неупередженості.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Тищук Н.О. визнано необґрунтованим. Вирішення питання про відвід судді передано судді, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України

Після проведення автоматизованого розподілу справи відповідно до ч. 3, 8 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2021 року для вирішення питання про відвід визначено суддю Крамаренко Т.В.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи, зазначені в заяві про відвід судді Тищук Н.О., апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави для відводу судді визначені ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

При цьому ч. 4 ст. 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

В своїй заяві про відвід, ОСОБА_1 як на підставу відвіду вказує те, що долучення до матеріалів справи копії поштового повідомлення свідчить про те, що суддя Тищук Н.О. без її клопотання та відома збирає докази у справі. Вказана обставина викликає сумнів в її об`єктивності та неупередженості.

За приписами пункту 4 частини 4 статті 356 ЦПК України, до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції (за наявності).

До апеляційної скарги, оформленої з порушенням вимог статті 356 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що копію оскаржуваної ухвали отримала 19 січня 2021 року, проте доказів цього, як і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, не подала.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, ОСОБА_1 запропоновано протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали надати апеляційному суду докази дати отримання оскаржуваної ухвали, та, за необхідності, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

1 березня 2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали. Інші вимоги ухвали не виконані.

3 березня 2021 року до апеляційного суду від суду першої інстанції надійшла копія зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 отримала14 січня 2021 року (а.с. 19).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 9 березня 2021 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме - надано строк для зазначення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження з наданням відповідних доказів.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

За таких обставин, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Тищук Н.О. у даній справі, апеляційний суд приймає також до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Таким чином, направлення судом першої інстанції копії поштового повідомлення, після направлення цивільної справи, не змінює обставин, які досліджуються при вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та не може свідчити про необ`єктивність та упередженість судді.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи необ`єктивність у цій справі.

Отже, доводи, якими ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід судді Тищук Н.О. не викликає обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді Тищук Н.О. як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Враховуючи зазначені норми закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Тищук Н.О.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40 ЦПК України суддя,

у х в а л и л а:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Миколаївського апеляційного суду Тищук Наталії Олексіївни - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко