Провадження № 2/947/784/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.М.

представника позивача адвоката Кравцової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору та повернення авансу,-

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

Позивач просить суд розірвати договір побутового підряду №357 від 25.04.2020 року , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та стягнути з ОСОБА_2 внесений за договором побутового підряду №357 від 25.04.2020 року, аванс у розмірі 17400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що уклавши відповідний договір по поставці та передачі у власність двох металопластикових вікон ( профіль яких виготовлено з полівінілхлориду (ПВХ) ), у квартиру своєї знайомої , та сплативши авансовий внесок, він наступного дня відмовився від даного договору спочатку у телефонному режимі а потім шляхом направлення письмової претензії. Однак відповідачі договір розірвати відмовились, кошти не повернули, і при цьому у строк обумовлений даним договором вікна не доставили , тобто не виконали взяти на себе зобов`язання , що є підставою для розірвання договору.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, наполягаючи на вільність сторін при укладенні договору, який після підписання та отримання авансового платежу почав виконуватись стороною шляхом виготовлення конструкції а тому кошти, отримані в якості авансу , на момент звернення позивача із заявою по розірванню договору вже були витрачені на виготовлення вікон а тому не можуть бути повернути, договір було виконаний у строк, однак позивач відмовився отримувати вікна.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 17.11.2020 року ( а/с 1).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від17.11.2020 року головуючим визначено Луняченко В.О. (а/с 12).

Ухвалою суду від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження із викликом сторін до судового засідання ( а,18 ).

26.02.2021 року вд представника ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по суті справи (а/с 33).

За клопотанням відповідачів у судовому засіданні 26.05.2021 року були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а/с 100).

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як встановлено у судовому засіданні 25 квітня 2020 року , коли позивач в поодинці знаходився у квартирі своєї знайомої ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , він погодився на пропозицію рекламних агентів, яки випадково подзвонили у двері на установку у дану квартиру двох металопластикових вікон. Терміново по повідомленню агентів у квартиру приїхав представник ФОП ОСОБА_2 яки займаються встановленням металопластикових вікон, ОСОБА_3 разом із інженером здійснив замір розміру для виготовлення конструкцій, надав на підпис позивачу типовий договір №357, та взяв авансовий платіж у розмірі 17400 грн.

За змістом договору, копія якого надана до суду ( а/с 8) виконавцем договору визначено ФОП ОСОБА_2 , як взяла на себе зобов`язання протягом 28 робочих днів передати у власність виріб, а замовник ОСОБА_1 сплатити повну вартість до договору 19350 грн. та прийняти виріб після його доставки.

Згідно квитанцій від 25.04.2020 року через ручний термінал від ОСОБА_7 отримано на банківську картку два платежі по 8700 грн. (а/с 11).

У той же день повернувшись додому ОСОБА_6 відмовилась від необхідності заміни вікон і ОСОБА_1 почав телефонувати на залишені йому номери для розірвання договору, та 26.04.2020 року додзвонившись до ОСОБА_3 заявив про відмову від договору.

Продовжуючи наполягати на розірванні договору ОСОБА_1 зустрівся із самою ОСОБА_2 , яка запропонувала йому виплатити 6000 гривень, стверджуючи що всі інші гроші витрачені на виготовлення його вікон.

Отримавши відмову у розірванні договору позивач звернувся до правової консультації та направив 08.07.2020 року письмову претензію до ФОП ОСОБА_2 (а/с 9).

Суд вважає доведеними у судовому засіданні твердження позивача про те, що про намір розірвання договору він повідомив відповідачів наступного дня після укладення договору у телефонному режимі а потім зустрічався із самою ОСОБА_2 яка пропонувала йому часткове повернення грошей.

Дані обставини були визнані відповідачами , про що свідчить зміст заяви по суті справи від 26.02.2021 року ( на аркуші 37 ) - « 26.04.2020 року , коли вже почали проводитися роботи з виготовлення виробів, від позивача надійшов дзвінок, у ході якого, останній намагався переконати ОСОБА_2 розірвати договір та вимогам повернення сплаченої суми за виготовлення виробів. Отримавши відповідь у вигляді м`якої відмови , позивач, проте, продовжив тероризувати відповідачів телефонними дзвінками - попри те, що йому неодноразово було повідомлено про неможливість повернення грошей через провадження дій з метою виконання договору»; а також особисті пояснення відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні 07.04.2021 року , під час яких вона погодилась із проведенням зустрічі із позивачем на якої пропонувала вирішити спір шляхом часткового повернення коштів (а/с 92).

У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно акту приймання-передачі виготовленого виробу двох металопластикових вікон, вартістю 8971,4 грн. та 10378,6 грн. укладеного між ФОП ОСОБА_4 ( як продавцем ) та ФОП ОСОБА_2 (як покупцем) остання придбала відповідно до умов договору від 25.04.2021 року два вікна загальною вартістю 19350 грн. 11.05.2020 року (а/с 39).

За змістом цивільно-правового договору від 11.05.2020 року укладеного між замовником ФОП ОСОБА_2 та виконавцем Мехедою О.С.. останній за плату у 1600 грн., зобов`язався встановити два металопластикових вікна у квартирі АДРЕСА_2 протягом з 12 по 15 травня 2020 року (а/с 40).

За змістом цивільно-правового договору від 11.05.2020 року укладеного між замовником ФОП ОСОБА_2 та виконавцем Леоновим А.С.. останній за плату у 1600 грн., зобов`язався встановити два металопластикових вікна у квартирі АДРЕСА_2 протягом з 12 по 15.05.2020 року (а/с 41).

Відповідно до акту від 12.05.2020 року , складеному ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , встановлено факт не допуску уповноважених представників виконавця до приміщення, в якому мали проводити роботи із встановлення вікон за адресою: АДРЕСА_1 з метою дотримання умов договору №357 (а/с 42).

Відповідно до акту від 12.05.2020 року , складеному ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , встановлено факт відмови у прийнятті виробів за адресою: АДРЕСА_1 з метою дотримання умов договору №357 (а/с 43).

Суд критично ставиться до правдивості даних доказів враховуючи що їх зміст суперечить іншим встановленим судом обставинам, а саме

Акт приймання-передачі виробу містить інформацію про те, що саме ФОП ОСОБА_2 придбала два виготовлених виробів вартістю 19350 грн., яка повністю співпадає із загальною вартістю виготовлення , доставки та встановлення вікон згідно умов договору №357 від 25.04.2020 року, а тому незрозумілим є невідповідність зазначеного у договорі №357 вартість самих виробів у 17400 грн., що відповідало сумі авансу та придбаних для виконання даного договору вікон більшої вартості.

Крім того у акті приймання - передачі виробів від 11.05.2020 року зазначені два профілі «GreenTech 4К" різної вартістю, хоча з акту обмірів , яки є додатком до договору №357, замовлення зроблені на два металопластикових вікна однакових розмірів 1420 на 2120, з однаковими розмірами віконних відливів та підвіконня (а/с 84).

Пояснення сторони відповідача що зазначені у акті суми є таким що відповідають внутрішнім відносинам, яки враховують і інші договори, на думку суду, не можуть визнаватись як переконливі та зрозумілі.

Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Суд наголошував, що стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність [постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17].

Судом також ставиться під сумнів правдивість наданих стороною відповідачів доказів - договорів ФОП ОСОБА_2 з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо встановлення вікон, так як вартість послуг по встановленню вікон - по 1600 грн. з кожним , та 3200 грн. на двох не відповідають а ні вартості послуг по встановленню - 1950 грн., яка було погоджено сторонами при укладенні договору № подряду №357 від 25.04.2020 року, про що свідчить запис на документі по вимірюванню вікон (а/с 84) а ні новим умовам договору враховуючи вартість виготовлення вікон ФОП ОСОБА_4 .

У актах не допуску до приміщення та неприйняття виробів зазначений ОСОБА_5 , який під час його допиту у якості свідка, надав пояснення що коли він приїхав на місце встановлення вікон самих виробів він не бачив, до квартири не ходив, актів не складав, про відмову замовника його повідомили у телефонному режимі, на самих актах підпис його але коли він їх підписував не пам`ятає.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 , пояснив, що співпрацює із ФОП ОСОБА_2 , шляхом укладання окремих договорів на виготовлення металопластикових виробів. Вікна, аналогічні замовленим по договору №357 виготовляються ним у м. Миколаєві, протягом декілька днів. Коли саме він почав виконувати зазначеній вироби він не пам`ятає , документів в яких даний факт фіксується у нього відсутні. Після виготовлення даних виробів вони були направлені до Одеси, але підтвердження направлення немає так як вироби направляються шляхом додаткового завантаження на великі автомобілі яки везуть у попутному напрямку інші вироби. Йому відомо що виробі були повернуті йому на склад у зв`язку із відмовою замовника їх отримувати, яким чином фіксувалась відмова він не знає, йому про це повідомив водій. Чому саме виробі повернулись саме до нього а не залишились у ФОП ОСОБА_2 в Одесі йому не відомо, напевно у зв`язку із відсутністю складських приміщень. На вимоги суду про надання внутрішньої документації щодо виконання умов зазначеного договору повідомив що вони не збереглися. Тако свідок повідомив що йому заздалегідь було відомо що по даному договору замовник просить розірвати договір але коли йому про це розповіли і хто саме не пам`ятає.

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із виконанням договірних зобов`язань, процедура укладення та можливість розірвання договорів врегульовано Цивільним кодексом України ( далі ЦК України).

Так згідно вимог ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін ( ст. 526 ЦК України) .

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч.1 ст. 530 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню ( ч.3 ст. 571 ЦК України).

За змістом ч.1,3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів ( ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Положеннями статті 849 ЦК України передбачено, що у випадку якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

У постанові Верховного Суду від 30.03.2020 № 752/16304/18 визначено6 « за змістом частини четвертої статті 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення передбачених ним зобов`язань, оскільки приписами законодавства визначено такою підставою його виконання, проведене належним чином. У разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач може розраховувати на стягнення із відповідача сплачених йому коштів на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим».

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін

При розгляді даної справи судом встановлюється факт укладення між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 договір побутового підряду №357 від 25.04.2020 року на поставку і встановлення двох металопластикових вікон протягом 28 днів у квартиру АДРЕСА_3 .

Даний договір відповідає вимогам законодавства яким врегульовані договірні відносини, а тому є таким що породжує зобов`язання між виконавцем послуг - ФОП ОСОБА_2 та замовником ОСОБА_1 .

Після підписання договору та здійснення оплати авансового внеску у розмірі 17400 грн., договір почав діяти.

Враховуючи зміст договору суд приходить до висновку що даний договір укладений саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка взяла на себе зобов`язання виконавця ( з можливістю залучення до виконання договору третіх осіб ) а тому позовні вимоги до ОСОБА_3 на, на думку суду, на найшли свого обґрунтування та доведеності у судовому засіданні, у зв`язку із чим суд вважає що позовні вимоги саме до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню так як заявлені до неналежного відповідача.

Скориставшись своїм правом замовника на наступний день після підписання договору ОСОБА_1 офіційно відмовився від цього договору, про що свідчить факт належного повідомлення самої ОСОБА_2 про зазначений намір.

Суд розуміє відсутність письмової заяви про відмову від договору замовника 25.04.2020 року, але враховуючи обставини укладення договору та вважає що звернення у телефонному режимі, що підтверджено самими відповідачами, є достатньою підставою вважати проголошений намір сторони договору про відмову від договору, що мало б мати наслідком припинення виконання договору виконавцем до з`ясування всіх обставин.

У даному випадку при розгляду питання подальших дій сторін зазначеного договору судом враховується необхідність замовнику який відмовився від договору оплати фактично здійсненої роботи, а враховуючи специфіку даного договору який стосується виготовлення металопластикових вікон яки мають індивідуальні розміри, доведеності факту початку виконавцем виготовлення замовлених вікон.

Посилання відповідача, в якості доказів на договір від 25.04.2020 року із ФОП ОСОБА_4 , який було залучено як стороння особа на виконання умов договору №357 від 25.04.2020 року, для безпосереднього виготовлення замовлених ОСОБА_1 вікон, як підтвердження що на момент звернення замовника вікна вже почали виготовлятись, не приймається судом з огляду на наступне.

Згідно договору №357 виконавець взяв на себе зобов`язання організувати роботи по поставці та передання у власність ПВХ конструкцій ( п.1.1 Договору ). Сторони погодили, що протягом одних суток після підписання договору замовник моє можливість здійснити зміни конфігурації і розмірів виробів ( п. 7.5 Договору ).

Таким чином виконавець, який не брав на себе зобов`язання щодо безпосереднього виготовлення виробів та визначив строк можливості змін у вироби протягом доби після підписання договору., що дає суду змогу вважати що сторони погодили час протягом якого виготовлення вікон не повинно початись.

Як встановлено судом на наступний день, тобто у період дії п. 7.5 Договору замовник звернувся із вимогою про розірвання договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином тягар доведеності факту що 25.04.2020 року вже здійснювалось виготовлення металопластикових вікон за замовою ОСОБА_1 , а тому неможливо було здійснити повернення авансових платежів яки були витрачені на виготовлення вікон, покладається саме на відповідачку ОСОБА_2 .

Як встановлено у судовому засіданні 25.04.2020 року, дізнавшись у телефонному режимі про намір замовника на розірвання договору, вона не зверталась до ОСОБА_4 щодо з`ясування стану виготовлення вікон, та можливості повернення авансових грошей.

Свідок ОСОБА_4 не пам`ятає коли він почав виготовлення даних вікон, жодних документів які підтверджують момент початку виготовлення не збереглось, а враховуючи пояснення що на виготовлення аналогічних виробів звичайно потрібно декілька днів, а також дату закінчення виготовлення - 11.05.2020 року, суд приходить до висновку що доведеність факту початку виготовлення вікон саме 25.04.2020 року знаходиться «поза розумним сумнівом», а тому не може вважатись таким що доказано належними та допустимими доказами.

Постанова Кабінету міністрів України від 19.03.1994 року №172, згідно доповнення №3 до якого у переліку товарів які не підлягають обміну визначені стекла вирізані на заказ та під розмір визначений замовником , на яку посилаються відповідачі як на підтвердження неможливості розірвання договору по виготовленню речі, яка має індивідуальні ознаки а тому є незамінною, не може застосовуватись у даному випадку, так як по-перше договір підряду взагалі не передбачав виготовлення виробів виконавцем, а по-друге при договорі підряду існують правовідносини яки відрізняються від правовідносин по договору купівлі-продажу.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач як замовник по договору підряду, у відповідності до своїх прав визначених ст. 849 ЦК України, своєчасно, до початку безпосереднього виготовлення виробів звернувся із заявою про відмову від договору.

Відповідач, якою було відомо про наявну заяву, але не звернувшись за для з`ясування факту початку виконання робіт по виготовленню виробів, не повідомивши контрагента ФОП ОСОБА_4 про відмову замовника від договору взяв на себе всі ризики стосовно подальших витрат останнього на продовження виконання умов договору, а тому несе персональну відповідальність щодо всіх подальших витрат.

Крім того суд також вважає недоведеним і сам факт виготовлення даних виробів, так як окрім самого акту приймання-передачі підписаного ОСОБА_2 , яка не була присутня а ні під час можливої доставки виробів заявнику, а ні наполягала на переданні виготовлених виробів їй, у зв`язку із чим вони , начебто, були повернути до ФОП ОСОБА_4 , незважаючи на твердження відповідачів про неможливість використання даних виробів для інших домовленостей , так як вони є «унікальними». Інших доказів факту виготовлення виробів суду не надано.

З боку ФОП ОСОБА_4 не надано жодного письмового доказу на підтвердження факту перевезення даних виробів до Одеси або їх повернення у місто Миколаїв, також не надані і будь-які документи яки б свідчили про виготовлення даних виробів.

Всі акти які надані стороною відповідача складені та підписані заінтересованими сторонами: фактично виконавцями оспорюваного договору, тому є вкрай сумлінними. При намаганні здійснити установку та передачу виробів відповідачі, яки розуміли про наявність спору із замовником, не запросили для складення актів сторонніх незаінтересованих осіб, не здійснили фото фіксацію подій, не звертались до сусідів квартири до якої необхідно було доставити та встановити вікна, або до житлово-комунальних установ які обслуговують будинок.

Також для суду є незрозумілим взагалі факт відправлення вікон до міста Одеси без завчасного повідомлення власника квартири або сторони договору про таку нагоду. Пунктом 3.5 Договору №357 сторони погодили необхідність сповіщення про доставку виробів за добу. Однак будь яких доказів подібного сповіщення шляхом телефонного дзвінка або смс повідомлення на телефон замовника, який зазначений у договорі, суду не надано.

Посилання відповідачів на можливість при необхідності протягом декілька днів надання даних виробів для огляду , як доказ їх виготовлення та зберігання , не приймається судом враховуючи пояснення свідка ОСОБА_4 про можливість виготовлення аналогічних виробів саме за декілька днів.

Таким чином у судовому засіданні позивачем доведене як факт своєчасного звернення до відповідача із заявою про відмову від договору, та не спростування відповідачами тверджень позивача про невиконання умов договору виконавцем щодо своєчасного виготовлення та доставки виробів замовнику.

Зазначене дає змогу суду вважати що позовні вимоги про розірвання договору побутового підряду та повернення замовнику повністю суми авансового платежу є доведеними, доказаними належними та допустимими доказами а тому є такими що підлягають задоволенню.

6.Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).

Враховуючи вищенаведене судові витрати понесені позивачем можуть бути розглянуті окремо , у випадку звернення у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК, шляхом винесення додаткового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) про розірвання договору та повернення авансу.

Розірвати договір побутового підряду №357 від 25.04.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ), внесений за договором побутового підряду №357 від 25.04.2020 року, аванс у розмірі 17400 ( сімнадцять тисяч чотириста ) гривень 00 копійок.

Відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси або безпосередньо до апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.07.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.