П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Київ

справа № 362/3705/20

провадження № 22-ц/824/3399/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І.., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони:

позивач - Державне підприємство «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року у складі судді Марчук О.Л., повний текст складений 04.12.2020 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивач ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 жовтня 2019 року на земельній ділянці площею 0,3405 га., яка на праві постійного користування належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , у неправомірний спосіб, самовільно та без будь-якого погодження, було встановлено тимчасову споруду (металевий кіоск).

В той же день з боку позивача було звернення до Національної поліції з цього приводу та відкрито кримінальне провадження.

Згодом ДП стало відомо, що тимчасова споруда (металевий кіоск) встановлена та належить громадянину ОСОБА_1 , який на неодноразові прохання прибрати її з земель підприємства, ніяк не реагує та фактично відмовляється це зробити.

Позивач зазначає, що встановлена металева споруда створює перешкоди підприємству та не дає належним чином користуватися земельною ділянкою, адже займає відповідну площу та унеможливлює використовувати землю за її призначенням.

Висновком спеціаліста інженера-геодезиста від 16.06.2020 року № 06/13-1-в додатково було встановлено, що тимчасова металева споруда розташована саме в межах координат земельної ділянки переданої позивачу на праві постійного користування.

Позивач вважає, що договір оренди земельних ділянок від 25 липня 2017 року між ним і ОСОБА_1 є недійсним, а споруда, яка встановлена на території підприємства має бути демонтована.

Отже, посилаючись на викладені обставини,позивач ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» просить суд визнати недійсним договір оренди земельних ділянок від 25 липня 2017 року, укладений між ним і ОСОБА_1 та усунути перешкоди у праві користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача звільнити земельну ділянку від тимчасової споруди (металевого кіоску) шляхом демонтажу за власний рахунок.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_1 пояснив, що з дати укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки він належно виконується сторонами.

Відповідач зауважує, що позивач передав йому земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, він її прийняв, здійснює володіння і користування нею на умовах та відповідно до договору та актів земельного законодавства. Жодних зауважень від позивача щодо виконання договору оренди він протягом строку договору не отримував.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив про пропуск позивачем позовної давності для звернення із даним позовом, оскільки минуло три роки з моменту укладення оспорюваного договору.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов підприємства задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник посилається на те, що сторонами жодним чином не виконується договір оренди земельних ділянок, оскільки між ними ніколи не проводились взаєморозрахунки та відсутні будь-які відносини.

Вважає, що договір оренди має бути визнаний судом недійсним, оскільки фактично відсутній його предмет та його подальше виконання сторонами є неможливим.

Скаржник також вказує, що директор підприємства, який підписав договір оренди, не мав повноважень на укладення подібного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги.

Вказує, що апелянт набув право постійного користування земельною ділянкою до 2006 року, з якого було введено обов`язковість присвоєння кадастрових номерів земельних ділянок, тому, на думку відповідача, факт відсутності кадастрового номеру не перешкоджає і не порушує право апелянта в будь-який час внести відповідні дані до Держгеокадастру, публічної кадастрової карти та доповнити оспорюваний договір відповідними відомостями.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених у відзиві, просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 25.07.2017 року між сторонами укладено договір оренди двох земельних ділянок, загальною площею 0,0035 га за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 4 роки 11 місяців, зі сплатою орендної плати 500 грн. (а.с. 39).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом спору у даній справі є недійсність укладеного сторонами договору оренди земельних ділянок у зв`язку з порушенням в момент вчинення вимог закону, щодо змісту оспорюваного правочину, відсутність у позивача повноважень на передачу в оренду земельних ділянок та похідної вимоги звільнення земельної ділянки від тимчасової споруди, установленої відповідачем.

Підставою недійсності правочину відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.ст.1, 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що спірні земельні ділянки, які знаходяться в складі землі розміром 971,21 га наданої у постійне користування позивачу відповідно до рішення Глевахівської селищної ради від 06.03.2001 року, про що виданий державний акт від 20.05.2002 року (а.с.12).

На підставі договору оренди укладеного між сторонами 25.07.2017 року дві земельні ділянки, загальною площею 0,0035 га за адресою: АДРЕСА_1 , з цього часу знаходяться в оренді у відповідача, тобто фактично сторони погодилися з умовами цього договору, своїми діями підтвердили волевиявлення на реалізацію укладеного правочину, при цьому позивач не надав доказів, про недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені, ст. 203 ЦК України.

На інші обставини як на підставу своїх вимог позивач не посилався.

За таких обставин, судом не встановлено, передбачених статями 203, 215 ЦК України підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, тому на думку судової колегії, суд дійшов до вірного висновку, що оспорюваний договір оренди не може бути визнаний недійсним з підстав, викладених у позові.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що між сторонами ніколи не проводились взаєморозрахунки, відсутні будь-які відносини, директор підприємства, який підписав договір оренди, не мав повноважень на укладення подібного договору, не знайшли свого підтвердження жодним доказом, тому не спростовують висновків суду щодо відсутності передбачених законом підстав для визнання оспорюваного ним правочину недійсним.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, обґрунтованого виходив із того, що позивач не довів своїх вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складений 25 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: