РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Мукачево Справа № 303/2047/21 2/303/957/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретаря судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

третя особа: Служба у справах дітей Мукачівської міської ради

про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини,

За участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - Степанової О.Р..

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини.

Позивач вказує на те, що з 10.09.2005 вони перебували у шлюбі, який 23.06.2014 розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_4 . Він як батько має намір приймати участь у вихованні дитини, утриманні, розвитку її здібностей, однак відповідач створює йому перешкоди у цьому.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задоволити з підстав викладених у позові.

Прийнявши участь в судовому розгляді справи, відповідач в задоволенні позову просила відмовити та зазначила, що не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною. Син вже дорослий, та не бажає бачитися з батьком.

Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні спору просить врахувати поданий суду висновок та думку дитини, яка не бажає спілкуватися з батьком.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

1. Судовим розглядом справи встановлено, що предметом спору, тобто правовим об`єктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з участю батьків у вихованні дитини.

В контексті хронології існуванням спірних правовідносин між сторонами справи, суд наводить наступні обставини справи.

Судом встановлено, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2014 року шлюб між сторонами по справі, який зареєстрований 10 вересня 2005 року - розірвано.

Також сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 28 березня 2007 року).

2. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою, другою статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Разом з тим, частиною шостою статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Тлумачення наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що той з батьків, який проживає окремо від дитини має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковим є врахування найкращих інтересів дитини.

Крім того, згідно з нормами статі 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

На виконання вищевказаних правових норм, в судовому засіданні заслухано думку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який категорично заперечив щодо можливості спілкування з батьком, оскільки останній в його житті не приймає жодної участі.

Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам і обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати насамперед інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

В межах судового розгляду даної справи, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б свідчили про неможливість батька спілкуватися із сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено.

Ні відповідач, ні орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради не надали суду доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини не буде відповідати інтересам дитини, а також що для батька і дитини існують стійкі психоемоційні перешкоди.

При цьому, особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому суд вважає за необхідне визначити спосіб участі батька у вихованні сина.

Недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дитини не може бути підставою для відмови йому в спілкуванні з нею. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 1 квітня 2020 року №686/667/17.

Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з сином, суд приймає до уваги рівність прав батьків щодо спілкування з дітьми та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживають діти, вік дитини, думку дитини, стосунки, які склалися між сторонами, відсутність доказів, які б свідчили про неможливість спілкування батька з сином, та приходить до висновку про часткове задоволення позову в межах заявлених позовних вимог та вважає за можливе визначити спосіб та порядок спілкування позивача з сином: - щосереди з 17:00 год до 20:00 год;- щомісяця: першої та третьої суботи з 10:00 год до 18:00 год;

При цьому, визначення судом способів участі у спілкуванні з сином, у повній мірі відповідатиме як інтересам дитини, так і інтересам батьків, оскільки налагодження стосунків між батьком та сином відповідає інтересам дитини, яка протягом останніх років позбавлена можливості спілкування з батьком. При цьому забезпечення можливості спілкування між батьком і сином шляхом встановлення графіку зустрічей може стати першим важливим кроком для налагодження відносин між ними.

Дитина є заручником обставин, а для повноцінного психічного розвитку особистості дитини, необхідна участь обох батьків, а часткове задоволення позовних вимог сприятиме поступовому налагодженню позитивного спілкування батька із сином через їх зустрічі.

При цьому, суд не враховує думку дитини щодо небажання спілкуватися з батьком з огляду на постійне проживання дитини із матір`ю, обмеження спілкування з батьком та тривалий конфлікт між батьками, а також з урахуванням частини третьої статті 171 Сімейного кодексу України, відповідно до якої суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Будь-яких обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування судом не встановлено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Таким чином, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений статтею 141 Сімейного кодексу України, для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, позовні вимоги слід задоволити частково.

3. На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти обов`язок зі сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

2. Усунути ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з боку метері - ОСОБА_2 .

3. Визначити спосіб та порядок спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

- щосереди з 17:00 год до 20:00 год;

- щомісяця: першої та третьої суботи з 10:00 год до 18:00 год;

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_1 суму 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

8. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей Мукачівської міської ради (м.Мукачево, пл. Духновича, 2).

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 03.08.2021.