Справа № 201/3238/21
Провадження № 2/201/1995/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (треті особи Державна податкова служба України, ДПС України, яка на території Дніпропетровської області діє в особі територіального підрозділу - Головного Управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

01.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом визнання протиправним та скасування наказу про своє звільнення від 22.02.2021р. № 101-0, поновлення на роботі на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного Управління ДПС у Дніпропетровській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява була відправлена позивачем на адресу суду засобами поштового зв`язку 22.03.2021р. (а.с. № 14), отже в межах місячного строку на подачу позову в певній частині вимог.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 05.04.2021р. позовну заяву було залишено без руху, в порядку усунення недоліків позивачем 27.04.2021р. подано уточнений позов, сплачено судовий збір за певну частину позовних вимог (а.с. №18, 2, 21-23, 24-33). Одночасно з усуненням недоліків поданого суду позову ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів (а.с. № 34).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.04.2021р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у відповідності до ч.3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 57).

Також, цією ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2019р. № 497-о його було прийнято на посаду провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами управління забезпечення роботи ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

З 04.09.2020р. у зв`язку із введенням в дію нової Організаційної структури та штатного розпису позивача було переведено на посаду провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області за наказом від 04.09.2020р. № 548-о.

Службою з питань персоналу ГУ ДПС у Дніпропетровській області 21.12.2020р. йому було вручено письмове попередження про наступне звільнення, згідно якого було попереджено про те, що його (позивача) мають звільнити з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області відповідно до п. 1 ч.1 статті 40 КЗпП України.

Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. № 101-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено 22.02.2021р. з посади у зв`язку з ліквідацією ГУ ДПС у Дніпропетровській області як юридичної особи публічного права.

По закінченню робочого дня 22.02.2021р. позивача під особистий підпис було ознайомлено із наказом про звільнення та видано трудову книжку.

Втім, позивач вважає, таке звільнення незаконним, оскільки при його звільнені були порушено порядок звільнень, оскільки частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав передбачених п. п. 1, 2 та 6 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Проте, незважаючи на наявність вакантних посад, відповідач йому не запропонував іншої роботи у новоутвореному органі. По тексту позову ОСОБА_2 підтвердив те, що згідно з постановою КМУ від 30.09.2020р. № 893 ліквідовані, як особи публічного права територіальні органи ДПС, зокрема, ГУ ДПС у Дніпропетровській обл. (5).

Таким чином, позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ про своє звільнення від 22.02.2021р. № 101-о, поновити його на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області, а також стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення 21.02.2021р. по день ухвалення рішення з розрахунку 629грн.83коп. на день, а також відшкодувати понесені судові витрати.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 18.06.2021р. від представника відповідача - ГУ ДПС у Дніпропетровській області Бондаренка Р.М. (самопредставництво а.с. № 89) в порядку ст.178 ЦПК України надійщов відзив на позов разом із доданими документами (а.с. №66-69,74-88), в якому представник відповідача зазначав, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області () утворено як юридичну особу публічного права 01.08.2019р. відповідно до Постанови КМУ від 19.06.2019р. № 537 «Про утворення територіальних органів державної податкової служби». 30.09.2020р. КМУ прийняв Постанову № 893 «Деякі питання територіальних органів державної податкової служби», якою постановлено ліквідувати територіальні органи Державної податкової служби (в тому числі і Головне управління ДПС у Дніпропетровській області) як юридичні особи публічного права. У випадку ліквідації вся чисельність співробітників скорочується, робітники звільняються з п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП України, що і відбулося у випадку з позивачем. Оскільки ОСОБА_1 не підпадає під жодну з категорій, щодо яких існує обов`язок обов`язкового працевлаштування у разі ліквідації підприємства, звільнення позивача відбулося по закінченню двомісячного терміну з дня ознайомлення з попередженням, йому у день звільнення видана трудова книжка та наказ про звільнення, отже при звільненні позивача не було допущено порушень трудового законодавства. Також представник відповідача зауважував на тому, що є незрозумілим, в яку установу позивач наполягає на поновленні його на роботі: в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (), чи в Головне Управління ДПС у Дніпропетровській області з кодом ЄДРПОУ ВП 44118658 (як відокремлений підрозділ ДПС України). Отже, позовні вимоги вважав не обґрунтованими, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Одночасно з подачею відзиву представником відповідача на виконання ухвали судді Ткаченко Н.В. від 29.04.2021р. надані докази, а саме: довідка про нараховані та виплачені суми усіх видів заробітної плати ОСОБА_1 за період з лютого 2020р. по лютий 2021р., копія штатного розпису на 2021р., перелік вакантних посад станом на 22.02.2021р. (а.с. № 91, 92- 146).

Представником третьої особи № 2 Басовою О.Б. (самопредставництво а.с. № 151) 15.06.2021р. надані письмові пояснення , в яких остання висловила заперечення стосовно позовних вимог ОСОБА_1 , які повністю співпадають з позицією представника відповідача ОСОБА_3 (а.с. № 148-150).

15.07.2021р. позивач скористався правом надання відповіді на відзив в порядку ст. 179 ЦПК України (а.с.№ 168-178), в якій зауважив на тому, що можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним утворенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Позивач навів відповідну судову практику Верховного Суду. Крім того, у відповіді на відзив в пункті 2 прохальної частини позовних вимог таки уточнив, що наполягає на поновленні його на роботі на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області (), оскільки раніше (а саме по тексту відзиву на позов у представника відповідача з цього приводу було непорозуміння).

22.07.2021р. представником відповідача в порядку ст. 180 ЦПК України підготовані заперечення на відповідь на відзив (а.с. № 209-210), в яких додатково зазначив, що позивачем по тексту відповіді на відзив наводиться практика Верховного Суду (постанова від 20.06.2018р. у справі № П/811/3349/14), втім суб`єктний склад відповідачів відрізняється від позову ОСОБА_1 , оскільки позивач єдиним відповідачем визначає ГУ ДПС у Дніпропетровській області (), тобто державну установу, яка знаходиться в стані ліквідації, та не залучає новостворений державний орган (правонаступника). Отже наведена ОСОБА_1 судова практика не може бути застосована.

Одночасно з подачею 22.07.2021р. заперечень на відповідь на відзив, представником відповідача подано клопотання про здійснення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 213).

Ознайомившись із клопотанням представника відповідача ГУ ДПС у Дніпропетровській області - Бондаренка Р.М. від 22.07.2021р. про перехід до розгляду цієї цивільної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення цього клопотання з огляду на складність справи та кількість учасників справи. При прийнятті даного рішення судом також прийнято до уваги категорія даного позову, який підпадає під правила розгляду позовів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) відповідно до п.1 ч.4, п.5 ч.6 ст. 19 ЦПК України, оскільки справа є малозначною (ціна позову не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатний осіб). Крім того, не знаходячи підстав для переходу до розгляд цивільної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, судом також враховано, що будь-яких клопотань, вирішення яких потребувало б виклику (повідомлення) сторін, від представника відповідача не надходило.

При прийнятті такого рішення судом також враховано й те, що представники обох сторін та представник третьої особи скористалися своїми правами на подачу усіх можливих заяв по суті справи (ч.2 ст.174, ст.ст.178-181 ЦПК України).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень представника відповідача, поясненням представника третьої особи, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивача наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2019р. № 497-о було прийнято на посаду провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами управління забезпечення роботи ГУ ДПС у Дніпропетровській області (а.с. №79-81).

З 04.09.2020р. у зв`язку із введенням в дію нової Організаційної структури та штатного розпису позивача було переведено на посаду провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області за наказом від 04.09.2020р. № 548-о (а.с. №79-81).

Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. № 101-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено 22.02.2021р. з посади у зв`язку з ліквідацією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як юридичної особи публічного права. Цим наказом також прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги та про проведення з ним остаточного розрахунку, в тому числі і за невикористану відпустку (а.с. № 13, 78).

Отже, звільнення позивача відбулося на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, про що зазначено в самому наказі (а.с. № 13, 78), та, що не заперечується сторонами у справі.

Своє звільнення позивач вважає таким, що відбулося з порушенням норм трудового законодавства (порядок звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України), оскільки йому, незважаючи на наявність вакантних посад, не було запропоновано іншої роботи у новоутвореному органі. Позивач наполягає на визнанні протиправним та скасуванні наказу про своє звільнення від 22.02.2021р. № 101-о, поновленні його на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області (), а також на стягненні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Втім, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області із кодом утворено, як юридичну особу публічного права, 01.08.2019р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019р. № 537 «Про утворення територіальних органів державної податкової служби» (а.с. № 218).

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

30.09.2020р. Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 893 «Деякі питання територіальних органів державної податкової служби», якою постановлено ліквідувати територіальні органи Державної податкової служби (в тому числі і Головне управління ДПС у Дніпропетровській області) як юридичні особи публічного права (а.с. № 214-215).

Вказаною Постановою також зазначено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Згідно з Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020р. № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» територіальні органи ДПС (серед яких і Головне управління ДПС у Дніпропетровській області) утворені в статусі відокремлених підрозділів Державної податкової служби (а.с. № 216).

Як видно з наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020р. № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій», з 01.01.2021р. територіальними органами ДПС, утвореними як відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС № 529 (серед яких і Головне управління ДПС у Дніпропетровській області), розпочато здійснення повноважень і функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються (а.с. № 217).

Отже, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що відбулося припинення відповідача як юридичної особи шляхом її ліквідації.

В свою чергу, суд не може погодитися з доводами ОСОБА_1 стосовно того, що його звільнення відбулось під час реорганізації податкового органу шляхом ліквідації територіальних органів податкової служби лише як юридичних осіб, однак незмінними були як чисельність працівників так і кількість територіальних органів ДПС, які по новому повинні працювати, не маючи статусу юридичної особи, а лише як відокремлені підрозділи ДПС України.

Як зазначалося вище юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (положення ст. 104 ЦК України).

У випадку ліквідації вся чисельність співробітників скорочується, а робітники звільняються за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

В результаті ліквідації Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (територіальний орган Державної податкової служби) припинило існування як юридична особа. В той же час функції, що виконувались з 04.09.2020р., почали виконувати нові структурні підрозділи в складі Державної податкової служби України, яка є окремою юридичною особою.

Що стосується Дніпропетровської області, то в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 30.09.2020р. вже містяться відомості про новоутворену державну установу Головне Управління ДПС у Дніпропетровській області з кодом ЄДРПОУ ВП 44118658 (як відокремлений підрозділ ДПС України) (а.с. № 219) .

Суд також зазначає, що наслідком прийняття 30.09.2020р. Кабінетом Міністрів України Постанови № 893 була не реорганізація підприємства, як помилково вважає позивач (він вважає, що була реорганізація, під час якої дія трудових договорів з працівниками продовжується), а повна ліквідація роботодавця, яка передбачає припинення всіх трудових правовідносин з працівниками і їх вивільнення .

Це підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де зазначено статус ГУ ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 43145015) - «перебуває у стадії припинення з 19.10.2020р.» (а.с. № 218)

Службою з питань персоналу ГУ ДПС у Дніпропетровській області 21.12.2020р. ОСОБА_1 було вручено письмове попередження про наступне звільнення (а.с. № 76), згідно якого було попереджено про те, що його (позивача) мають звільнити з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області відповідно до п. 1 ч.1 статті 40 КЗпП України.

Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. № 101-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено 22.02.2021р. з посади у зв`язку з ліквідацією ГУ ДПС у Дніпропетровській області як юридичної особи публічного права (а.с. № 78).

Напередодні, протягом декількох днів, а саме з 18.02.2021р. до 22.02.2021р. ОСОБА_1 було оформлено (підписано) обхідний лист (а.с. № 77).

22.02.2021р. позивача під особистий підпис було ознайомлено із наказом про звільнення та видано трудову книжку (а.с. № 78, 81).

КЗпП України містить виключний перелік категорій працівників, щодо яких у роботодавця існує обов`язок обов`язкового працевлаштування у разі ліквідації підприємства: вагітні жінки та жінки, які мають дітей у віці до трьох (шести ч. 6 ст. 179 КЗпП України) років, одинокі матері за наявності дитини у віці до 14 років або дитини-інваліда, одинокі батьки, опікуни (піклувальники) та прийомні батьки за аналогічних обставин (ст. 184 та 186-1 КЗпП України), робітники молодше 18 років (ст. 198 КЗпП України).

Позивач не підпадає під жодну із вказаних категорій.

Крім вище перелічених аргументів, з яких суд виходить, вважаючи позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, варто зазначити і наступне.

По тексту первісного позову (редакція від 01.04.2021р. а.с. № 3-12), а також по тексту уточненої редакції позову (редакція від 27.04.2021р. а.с. №24-33) ОСОБА_1 в прохальній частині обох редакцій не зазначає, в яку саме державну установу він наполягає поновити його на роботу - в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 43145015), чи в Головне Управління ДПС у Дніпропетровській області з кодом ЄДРПОУ ВП 44118658 (як відокремлений підрозділ ДПС України), лише у найменуванні сторін йде посилання на ЄДРПОУ - 43145015.

Тільки після отримання відзиву на позов, ОСОБА_1 по тексту відповіді на відзив уточнив від 15.07.2021р., що наполягає на поновленні його на роботі на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області () (а.с. № 178).

Отже, позивач, отримавши відповідь на відзив, де представник відповідача чітко зазначає, що ОСОБА_1 позовні вимоги про поновлення на роботі заявляє до неналежного відповідача (не залучає співвідповідачів), визначився, що єдиними відповідачем у справі є саме ГУ ДПС у Дніпропетровській області ()

З цього приводу суд зазначає наступне.

Позивач по тексту відповіді на відзив посилається на постанові Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі № П/811/3349/15 (а.с. № 168-178).

Так, дійсно, в наведеній постанові зазначається, що «встановлена можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи».

Суд погоджується з представником відповідача, який вважає, що наведена позивачем по тексту відзиву практика Верховного Суду, не може бути застосована при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 .

Дійсно, Верховний Суд по тексту постанови від 20.06.2018р. конкретизує, що обов`язок щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи покладається на державу.

При цьому, як вбачається з наведеної постанови Верховного Суду, відповідачами у вказаній справі виступали, як державна установа, що ліквідувалась, так і новостворена державна установа, до якої перейшли права та обов`язки ліквідованої установи, а також і центральний орган державної влади, що забезпечував виконання функцій держави у відповідній сфері (зокрема, Міністерство внутрішніх справ України). Крім того, у справі № П/811/3349/15 позивачем заявлялась позовна вимога про поновлення його на службі саме до такого центрального органу (до відомства Міністерства внутрішніх справ України та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України працевлаштувати позивача).

Тотожній суб`єктний склад відповідачів, а саме, державний орган, що ліквідується, новостворений державний орган-правонаступник та центральний орган державної влади, що забезпечує виконання функцій держави у відповідній сфері, був наявний також у справах № 21-8а14, 21-108а4, 21-484а14, на практику перегляду яких Верховним Судом також посилався позивач у відповіді на відзив від 15.07.2021р. (а.с. № 168-178).

Отже, відповідні висновки про обов`язок працевлаштування позивачів у зазначених справах було зроблено Верховним Судом саме з урахуванням суб`єктного складу відповідачів.

Між тим, ОСОБА_1 у справі, що розглядається наразі судом, визначив відповідачем виключно Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 43145015) державну установу, що ліквідується. При цьому позивачем не наведено доводів, що саме ця організація є належним представником держави у даних правовідносинах і що ця організація мала повноваження щодо запропонування позивачу робочого місця в новоствореному державному органі.

Працевлаштування працівників ліквідованої установи державою забезпечується, в тому числі, шляхом виконання Державною службою зайнятості поставлених перед нею завдань, основними завданнями якої є, зокрема, реалізація державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття; сприяння громадянам у підборі підходящої роботи (ст. 48 Закону України від 05.07.2012р. «Про зайнятість населення»).

Суд же, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , наголошує, що в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області з кодом наразі здійснюються виключно процедури, пов`язані із припиненням діяльності підприємства (а.с. № 218).

Інших відповідачів позивачем не залучено, напроти, після того, як представник відповідача по тексту відзиву на позов звернув увагу на те, що ОСОБА_1 помилково зазначає відповідачем лише державну установу, що ліквідується, позивач, лише ще раз уточнив в прохальній частині відповіді на відзив від 15.07.2021р., що наполягає на поновленні на роботу на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління саме ГУ ДПС у Дніпропетровській області () (а.с. № 178).

Приймаючи до увагу сукупність наведених вище аргументів, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд зазначає наступне.

Позивачем на виконання ухвали судді Ткаченко Н.В. від 05.04.2021р. (а.с. № 18) сплачено судовий збір у розмірі 908грн. лишу за ту частину позовних вимог, яка стосується визнання протиправним та скасування наказу про звільнення (а.с. №2).

З урахуванням тих обставин, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн. за цю частину його позову, відносяться на його рахунок.

За позовні вимоги, які стосуються стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908грн. (мінімальний розмір судового збору за позовними вимогами майнового характеру за ставками на 2021р.) при подачі позову не було сплачено. На цей недолік поданого 01.04.2021р. позову помилково не було звернуто увагу позивача в ухвалі від 05.04.2021р. (а.с. № 18) про залишення позову без руху. Втім, питання про розподіл судових витрат остаточно вирішується в порядку ст. 141 ЦПК України при ухваленні рішення суду.

За вищезазначеного, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн. за позовні вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

Судові витрати по справі по сплаті судового збору за ту частину позовних вимог, при подачі якої ОСОБА_1 був звільнений за вимогами закону від сплати судового збору, відносяться на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 104 ЦК України, п.1 ч.1 ст. 40, 221, 232, 233 КЗпП України, ст.4, ч. 13 ст. 7, ст.ст.10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч.3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного Управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (треті особи Державна податкова служба України, ДПС України, яка на території Дніпропетровської області діє в особі територіального підрозділу - Головного Управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.