Справа № 156/1307/20
Номер провадження 2/156/142/21
У Х В А Л А

30 березня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючої судді Малюшевської І.Є.

за участю секретаря судового засідання Киці Л.Ф.

представника позивача Білецької І.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Іваничівської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Іваничі заяву про укладення мирової угоди від 30.03.2021 року у цивільній справі № 156/1307/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Іваничівської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

В провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Іваничівської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

30.03.2021 року представником позивача ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 подано до суду спільну заяву від 30.03.2021 року про затвердження мирової угоди, укладеної між сторонами, та надано текст мирової угоди від 30.03.2021 року.

В судовому засіданні представник позивача та відповідач підтвердили умови мирової угоди та підтримали заяву про її затвердження судом і закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, запропонованим текстом мирової угоди, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що слід відмовити у затвердженні мирової угоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Мирова угода є договором, який укладається для врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Мирова угода укладається з урахуванням загальних правил вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно вимог ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За положеннями ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, або є не виконуваними;

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що 30 березня 2021 року між представником позивача та відповідачем було укладено мирову угоду, яку сторони бажають затвердити у порядку судового провадження.

За умовами мирової угоди:

Згідно п. 1 угоди 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0248 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження якої: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:012:0123) переходить у власність Позивача ОСОБА_2 без обмеження права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися відповідно до чинного законодавства.

Відповідно п. 2 угоди: Позивач ОСОБА_2 набуває право здійснити реєстрацію за собою права власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0248 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження якої: АДРЕСА_1 /кадастровий номер :00:012:0123/.

Пунктом 3 угоди передбачено, що відповідач ОСОБА_1 , розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки засвідчує, що після визнання та затвердження Мирової угоди із закриттям провадження по справі він втрачає будь-які майнові права на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0248 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження якої: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:012:0123).

Згідно п. 4 угоди відповідач ОСОБА_1 особисто зобов`язується безоплатно подарувати ОСОБА_2 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0248 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження якої: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:012:0123) у строк до 01.05.2021 року. Усі витрати по виконанню цього пункту несе позивач.

Пунктом 5 угоди передбачено, позивач ОСОБА_2 зобов`язується виплатити на користь ОСОБА_1 попередньо узгоджену сторонами суму компенсації 1/3 частини земельної ділянки в розмірі 10 000, 00 грн у день виконання п. 4 цієї ж угоди (у день укладення договору дарування 1/3 частини спірної земельної ділянки).

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 21.12.2020 року, вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,0248 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження якої: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:012:0123) належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.15-17).

Судом встановлено, що зміст зазначеної мирової угоди не відповідає вимогам цивільного законодавства, оскільки суду не надано підтвердження наявності у ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0248 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження якої: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:012:0123), яка у вигляді передання права власності повинна перейти до позивача, та щодо якої ОСОБА_1 втрачає будь-які майнові права після визнання та затвердження Мирової угоди із закриттям провадження по справі, що не сприяє позитивному вирішенню заяви про затвердження мирової угоди.

Так, сторони погодились за текстом мирової угоди про перехід права власності відповідача (в частині, що йому належить) на нерухоме майно на користь позивача.

Право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч.1 ст.328 ЦК).

За приписами ст.207 ЦПК, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Суд констатує, що подана сторонами мирова угода не відповідає вимогам статті 207 ЦПК України, оскільки не спрямована на врегулювання спору, а фактично є вимогою про перехід права власності на майно, а саме земельну ділянку вцілому, яка, згідно витягу, належить трьом власникам (1/3 відповідачу, 1/3 ОСОБА_5 матері позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/3 ОСОБА_4 бабусі позивача, матері відповідача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Отже, умови даної мирової угоди можуть порушувати права третіх осіб, зокрема спадкоємців, у яких можуть виникнути майнові права на частини земельної ділянки, що належала померлим.

Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений права, якщо він має на те свою волю, відчужити частину земельної ділянки, що йому належить, на користь позивача шляхом укладення правочинів у відповідності до норм ЦК України.

Крім того, суд переконаний, що сторони не бажають настання правових наслідків, передбачених укладенням мирової угоди, з огляду на предмет спору, фактично порушують встановлений законом порядок відчуження права власності на об`єкти нерухомого майна, допускаючи дії, які відповідно до пункту 5 частини другої статті 44 ЦПК України суд може визнати зловживанням процесуальними правами, а саме укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, яких, вірогідно, умисно не було залучено до участі у справі та не повідомлено про розгляд цієї справи.

Окрім того, суд вважає, що дана мирова угода не відповідає вимогам закону так, як умови такої залежать від інших обов`язкових факторів, таких, як: оформлення нерухомого майна, з`ясування наявності заборони відчуження нерухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб, та інших обставини, які не можуть бути з`ясовані судом під час вирішення питання про визнання мирової угоди, укладеної у межах судового провадження.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції регламентує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Таким чином будь- яких правових підстав для затвердження судом поданої сторонами мирової угоди не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 207,208, 255, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у затвердженні мирової угоди від 30 березня 2021 року та продовжити розгляд цивільної справи № 156/1307/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Іваничівської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала про відмову у затвердженні мирової угоди згідно ст. 353 ЦПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 01.04.2021 року.

Суддя І.Є. Малюшевська