Номер провадження: 22-ц/813/3981/21
Номер справи місцевого суду: 523/2249/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюра Т.В.

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 адвоката Тищенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

10.02.2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про зменшення розміру аліментів, в якій просив зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПІН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ПІН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.02.2015 року, з 1/3 до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, мотивуючи це тим, що його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти, які було стягнуто з нього рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2015 року, у зв`язку із низьким посадовим окладом з січня 2020 року та у зв`язку з неможливістю знайти додаткове місце роботи, оскільки позивачу треба нести витрати по сплаті комунальних послуг, а інші джерела доходу у нього відсутні. Такі обставини ОСОБА_1 вважає погіршенням його майнового стану, у зв`язку з чим на його думку є підстави для зменшення розміру аліментів.

Позивач у судовому засіданні в суді першої інстанції позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, на підставах викладених у відзиві на позов.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2020 року у задоволен ні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПІН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ПІН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено (а.с. 142).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2020 року, та постановлення нового по суті позовних вимог (а.с. 150-152).

22.12.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2020 року без змін (а.с. 176-187).

У судове засідання, яке було призначено на 24 березня 2021 року о 12 год. 00 хв. з`явились апелянт ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тищенко В.В.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, апелянта ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тищенко В.В., колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача існує заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується копією Витягу з реєстру досудових розслідувань від 04.04.2020 року, провадження 0001099, щодо злісного ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дитини (а.с.49). Суд першої інстанції також виходив із того, що позивач не довів суду погіршення свого матеріального стану.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 18.06.2013 року по 24.02.2015 року позивач ОСОБА_1 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , яка проживає разом з матір`ю.

Згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2015 року у справі №523/20807/14-ц з апелянта ОСОБА_1 було стягнуто на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

Тобто, незважаючи на рішення про стягнення аліментів, ОСОБА_1 рішення суду належним чином не виконував на протязі тривалого часу.

Згідно із Законом №2475-VIII від 03.07.2018 року розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що матеріальний стан позивача погіршився. Та обставина, що починаючи з січня 2020 року його посадовий оклад становить 4750 грн., в даному випадку не свідчить про погіршення його матеріального стану, тим більше, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини у нього склалась до вказаного періоду.

Крім цього, з матеріалів нотаріальної справи, яка була витребувана судом, вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 03.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як Продавців з однієї сторони, та ОСОБА_7 , в якості Покупця, з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Поліщук Г.П., відповідачем була відчужена 1/4 частина квартири АДРЕСА_3 (а.с.68).

Згідно вищевказаного договору, вказана квартира раніше належала продавцям в рівних частинах кожному, та була продана за 452 150 (чотириста п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят) гривень.

Оскільки вказана квартира була продана, у тому числі позивачем ОСОБА_1 , в період після постановлення рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2015 року про стягнення з нього аліментів та відкриття виконавчого провадження, то зазначені обставини свідчать про навмисне погіршення свого житлового становища позивачем ОСОБА_1 , та наявності у нього грошових коштів у розмірі щонайменше 113 037 грн., однак з яких він жодним чином не погасив свою заборгованість по аліментам.

У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Так, у свої апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги його посилання щодо необхідності оплати рахунків за комунальні послуги, але колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги в цій частині, оскільки слід вказати що обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Посилання апелянта на те, що відповідач ОСОБА_2 одружилась та її матеріальний стан покращився, не заслуговує на увагу, оскільки зміна сімейного стану отримувача аліментів, саме по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30.03.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра