рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/6305/20

Номер провадження 2/495/1148/2021

30 червня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Рачицької І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

16 жовтня 2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування.

У своєму позові ОСОБА_1 просить:

- встановити факт постійного сумісного проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , починаючи з 2005 року по день смерті ОСОБА_1 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на вклад у сумі 17194,79 грн., з відповідними відсотками (згідно довідки банку сума нарахованих відсотків не вказується), що знаходиться на рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно договору SAMDNWFD300 від 06.08.2014 р., укладеного на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 , актовий запис № 18571.

До дня своєї смерті спадкодавець проживала разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними письмовими поясненнями громадян ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді вкладу у сумі 17194,79 грн., з відповідними відсотками (згідно довідки банку сума нарахованих відсотків не вказується), що знаходиться на рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно договору SAMDNWFD300 від 06.08.2014 р., укладеного на ім`я померлої ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Вказане підтверджується повідомленням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.03.2020 р. № 20.1.0.0.0/7-200305/5225.

10.09.2020 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. позивачці відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за Законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вклад, що знаходиться на зберіганні в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала довідку про склад сім`ї померлої і тому неможливо встановити коло спадкоємців померлої ОСОБА_2 .

Абзацом 2 резолютивної частини постанови нотаріуса зазначено, що ця постанова може бути оскаржена протягом трьох років з моменту її вчинення до суду.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2020 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано від Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська, 12) копію спадкової справи до майна померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.12.2020 року на виконання ухвали суду про витребування доказів по справі від завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №133/2020 до майна померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.12.2020 року до суду від відповідача Білгород-Дністровської міської ради надійшов відзив в порядку статті 178 ЦПК України, у відповідності до якого представник відповідача просив прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі.

В судове засідання, призначене на 27.01.2021 року позивачка не з`явилася. Від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Олійника О.А., який діє на підставі договору про надання професійної правничої допомоги, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 27.01.2021 року розгляд справи відкладено на 09.03.2021 року.

05.04.2021 року на електрону адресу суду представник позивачки адвокат Олійник О.А. надіслав уточнену позовну заяву підписану ЕЦП.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року розгляд справи відкладено на 19.05.2021 року

17.05.2021 року на електронну адресу суду від представника позивачки адвоката Олійника О.А. надійшла заява про уточнення позовних вимог.

18.05.2021 року до канцелярії суду від представника позивачки адвоката Олійника О.А. надійшли письмові пояснення громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заява про уточнення позовних вимог, а також клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

19.05.2021 року сторони у судове засідання не з`явились.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 30.06.2021 року.

У судове засідання 30.06.2021 року сторони не з`явились.

Керуючись правами, наданими статтею 49 ЦПК України, розгляд справи позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Олійник О.А. просили проводити без їх участі.

Поданий до суду позов з уточненнями ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні.

Представник Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується наступними документами:

- копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 , виданим 30 травня 1968 року, актовий запис 850, де в графі мати вказано - ОСОБА_2 . (а.с. 7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, яка до дня смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 , актовий запис № 18571. (а.с. 6)

Згідно договору SAMDNWFD300 від 06.08.2014 р., укладеного на ім`я померлої ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання за життя мала вклад у сумі 17194,79 грн., з відповідними відсотками (згідно довідки банку сума нарахованих відсотків не вказується), що знаходиться на рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». (а.с. 5)

10.09.2020 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. позивачці відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за Законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вклад, що знаходиться на зберіганні в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала довідку про склад сім`ї померлої і тому неможливо встановити коло спадкоємців померлої ОСОБА_2 . (а.с. 3)

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до письмових пояснень громадян ОСОБА_3 , поштова адреса: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_4 , поштова адреса: АДРЕСА_4 , до дня своєї смерті спадкодавець ОСОБА_2 проживала разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст.325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом.

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що, позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , та на час відкриття спадщини позивачка ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними письмовими поясненнями громадян ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , що у відповідності до статті 1268 ч.3 ЦК України є такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері та додатково встановлювати факт прийняття позивачкою спадщини не є необхідним.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців першої черги не має, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину після смерті матері, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі такого свідоцтва через не надання довідки про склад сім`ї померлої і тому нотаріус не зміг встановити коло спадкоємців померлої ОСОБА_2 , отже права позивачки, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права на спадщину за законом - задовольнити.

Встановити факт постійного сумісного проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , починаючи з 2005 року по день смерті ОСОБА_1 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вклад у сумі 17194,79 грн., з відповідними відсотками (згідно довідки банку сума нарахованих відсотків не вказується), що знаходиться на рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно договору SAMDNWFD300 від 06.08.2014 р., укладеного на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський