Справа № 163/104/21
Провадження № 2/163/129/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 13592,78 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2102,00 гривні.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 13 лютого 2012 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредит, який в подальшому був збільшений до 14000,00 гривень, чим свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі.

Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань умови договору належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 30 листопада 2020 року у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 13592,78 гривень, з них: по простроченому тілу кредиту 10945,11 гривень, по прострочених відсотках 2647,67 гривень.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 04 лютого 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову відповідач отримав особисто 12 лютого 2021 року.

У строк, визначений судом в ухвалі від 04 лютого 2021 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подав.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

13 лютого 2012 року ОСОБА_1 як клієнт Банку підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У цій заяві вказано, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Також вказано, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банку, та регулярно знайомитися з їх змінами.

Відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 544,00 гривень.

Спірні правовідносини по справі урегульовані ст.ст.207, 526, 626, 628, 638, 1049, 1054, 10561 ЦК України.

За змістом цих норм Банк має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, у тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом та інших грошових складових, а також порядку їх нарахування, які за своїм змістом складають вартість кредиту.

Предметом позову у справі є кредитна заборгованість за договором б/н від 13 лютого 2012 року в загальному розмірі 13592,78 гривень, яка складається із сум простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків.

В якості доказів укладення з відповідачем цього договору, окрім підписаної сторонами анкети-заяви, Банк надав суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умови та Правили надання банківських послуг у Приватбанку, довідки про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку відповідача.

Із наданих Банком довідок про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти вбачається, що відповідачу Банк видавав всього сім кредитних карток, з яких найперша кредитна картка була видана 20 січня 2015 року та з цього ж числа на картку відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 500,00 гривень. В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення.

Із наведеного слідує, що вперше відповідачу була видана Банком кредитна картка лише через три роки після підписання ним 13 лютого 2012 року анкети-заяви.

При цьому, доказів того, що видані згідно довідок Банку кредитні картки і встановлені на них кредитні ліміти стосуються саме підписаної відповідачем 13 лютого 2012 року анкети-заяви, Банк суду не надав та суд не встановив з огляду на відсутність у цій анкеті-заяві визначеного строку кредитування.

Інших доказів, які б підтвердили видачу Банком кредитної картка на ім`я відповідача саме 13 лютого 2012 року, тобто у день підписання анкети-заяви, до позову не додано.

В розрахунку заборгованості та у банківській виписці, сформованій на ім`я відповідача, рух коштів починається також з 20 січня 2015 року. З огляду на відсутність у цій виписці посилання на конкретний кредитний договір, його дату та номер, у суду немає жодних підстав вважати, що дана виписка стосується саме підписаної 13 лютого 2012 року анкети-заяви.

До того ж відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що надані Банком довідки про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, розрахунок заборгованості та виписка по картковому рахунку відповідача стосуються підписаної 13 лютого 2012 року анкети-заяви. Іншої підписаної відповідачем, зокрема, 20 січня 2015 року анкети-заяви до матеріалів позову не додано.

Крім цього, з анкети-заяви від 13 лютого 2012 року вбачається, що у ній зазначені лише особисті дані відповідача як позичальника та те, що він виявив бажання оформити платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 544,00 гривень.

Жодних істотних умов договору, а саме, розміру процентної ставки, строків по-гашення щомісячних обов`язкових платежів, строку кредитування, відповідальності у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, порядку нарахування, а також надання Банком супутніх послуг, анкета-заява не містить.

Однак як вбачається із доданої до позову виписки по карткових рахунках відповідача Банк проводив нарахування по усіх цих складових, зокрема, відсотках за користування кредитним лімітом за різними ставками (2,5%, 2,9%, 3,5%, 3,6%), пені, штрафу, комісії, страхового платежу «Захист на кожен день», а також здійснював списання коштів за накопичувальною послугою «Скарбничка».

Як на підставу для нарахування цих складових, Банк у позовній заяві посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013, висловила правову позицію, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Зважаючи на зазначену актуальну правову позицію, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, тому не можуть бути належним доказом, оскільки не свідчить про ознайомлення відповідача з їх змістом.

Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, відповідальності відповідача за порушення виконання зобов`язання у вигляді пені та штрафу, а також комісії за обслуговування, матеріали справи не містять.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» взагалі містить чотири види кредитних карт «Універсальна» і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено.

З огляду на викладене надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись як невід`ємна частина кредитного договору.

За таких обставин суд не має підстав вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, відповідно й погоджені в письмовому вигляді такі складові договору як відсоткова ставка за користування кредитом, пеня та штраф за порушення зобов`язання, а також комісія за обслуговування.

Як висновок, заявлена Банком вимога про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками не ґрунтується на умовах укладеного з відповідачем 13 лютого 2012 року кредитного договору у формі анкети-заяви.

Крім цього, на підставі банківської виписки суд встановив, що у період з 20 січня 2015 року по 01 жовтня 2020 року відповідачем використано кредитних коштів на загальну суму 20318,96 гривень, погашено кредиту на суму 26344,49 гривень.

Різниця між використаними кредитними коштами і внесеними на їх погашення становить позитивний залишок в сумі 6025,53 гривень.

Отже, навіть якщо вважати, що надана Банком виписка стосується анкети-заяви від 13 лютого 2012 року, то заборгованість по тілу кредиту у відповідача відсутня.

В той же час з виписки вбачається, що заявлена Банком до стягнення заборгованість по тілу кредиту в сумі 10945,11 гривень утворилась внаслідок списання Банком за рахунок кредитних коштів нарахованих сум по відсотках, пені, штрафу, комісії та страхових платежів, що не відповідає умовам кредитування за підписаним 13 лютого 2012 року договором, тому водночас дає підстави вважати, що ця заборгованість може стосуватися іншого укладеного з відповідачем договору, у якому й передбачені такі умови (складові кредитування).

З огляду на викладене, а також з урахуванням того, що зазначені в банківській виписці складові, які фактично є істотними умовами кредитного договору, не відповідають підписаній відповідачем анкеті-заяві від 13 лютого 2012 року, суд вважає, що заявлена у позові сума заборгованості як по тілу кредиту, так і по відсотках, стосується іншого укладеного з відповідачем кредитного договору, а не того, що має місце у даній справі.

Згідно із статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електрон-ними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач не довів і не підтвердив належними доказами наявності у відповідача за укладеним 13 лютого 2012 року кредитним договором заборгованості і її складових, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2012 року в розмірі 13592 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) гривні 78 копійок відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Найменування позивача: АТ КБ "Приватбанк"; місце знаходження - вулиця Грушевського 1Д, місто Київ; .

Ім`я відповідача: ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий : суддя С.А.Шеремета