Справа № 201/3373/21
Провадження № 2/201/2083/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит плюс про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

06.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ Автокредит плюс про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. №4-10).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 09.04.2021р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №60).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 в позовній заяви посилався на те, що між ним, як лізингоотримувачем, та ТОВ Автокредит плюс (лізингодавцем) 13.05.2019р. та 14.08.2019р. шляхом підписання Заяви про приєднання до публічного договору були укладені лізингові договори №APКІ54120 та №APКІ66428, відповідно до яких відповідач надав у лізинг два транспортні засоби. Відповідно до умов укладених договорів, лізингоотримувач зобов`язався сплачувати лізингові платежі, у тому числі відсотки за користування лізингом та відшкодувати усі витрати лізингодавцю, що пов`язані з виконанням договорів. До теперішнього часу позивач зобов`язання за укладеними договорами виконує належним чином, прострочених платежів за лізинговими платежами не має. Відповідно до Заяви №APКІ54120 від 13.05.2019р. та згідно Графіку платежів (Додатку №2) за період з 25.06.2019р. по 25.03.2021р. позивачем було здійснено 23 платежі, в тому числі зі сплати відсотків у розмірі 68 921 грн.04коп. Відповідно до Заяви №APКІ66428 від 14.08.2019р. та згідно Графіку платежів (Додатку №2) за період з 20.09.2019р. по 20.03.2021р. позивачем було здійснено 20 платежів, в тому числі зі сплати відсотків у розмірі 29 485 грн.72коп. В січні 2021р. позивач звертався до відповідача з письмовою претензією, в якій виклав вимоги звільнити його як військовослужбовця Збройних сил України від сплати відсотків у майбутньому, передбаченими лізинговими договорами, а також здійснити перерахунок надмірно сплачених відсотків у залік майбутніх платежів. У відповідь на претензію від ТОВ Автокредит Плюс отримано відповідь, в якій відповідач зазначив про те, що законодавством не передбачено правових підстав щодо звільнення позивача від сплати відсотків у майбутніх періодах при користуванні лізингом (п.14.1.3. лізингових договорів та Додатку №2 Графік лізингових платежів) та перерахунку надмірно сплачених відсотків, оскільки лізингодавець не є банківською та іншою фінансовою установою. Також позивач наголошував на тому, що на підставі ч.15 ст.14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, норм Цивільного Кодексу України, його, як військовослужбовця, звільнено від сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, банками та фінансовими установами. Національний банк України в своїх листах від 02.09.2014р. №18-112/48620 та від 05.11.2014р. №18-112/64483 надав роз`яснення щодо звільнення військовослужбовців, мобілізованих позичальників від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом не лише банками, але і небанківськими установами. Також, позивач посилався на те, що при вирішення даного спору суду слід врахувати судову практику, а саме постанови Верховного Суду у справах №199/2418/15-ц та №521/12726/16-ц про захист прав військовослужбовців, якими було відновлено право військовослужбовців на звільнення від сплати процентів та штрафних санкцій за отриманим кредитом. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ Автокредит плюс на його користь грошові кошти за Заявою №APКІ54120 від 13.05.2019р. у розмірі 68 921 грн. 04коп. та за Заявою №APКІ66428 від 14.08.2019р. у розмірі 29 485 грн.72коп., зобов`язати ТОВ Автокредит плюс звільнити позивача від сплати відсотків, штрафів та пені на період виконання зобов`язань за договорами лізингу, судові витрати покласти на відповідача.

13.05.2021р. від відповідача ТОВ Автокредит плюс надійшов відзив на позовну заяву за підписом директора Кравчути В.А., в якому представник відповідача, заперечуючи проти позову в повному обсязі посилався на те, що згідно Заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу №APКІ54120 від 13.05.2019р. Специфікації та акту приймання-передачі від 14.05.2019р. ТОВ Автокредит Плюс було передано у лізинг лізингоодержувачу ОСОБА_1 автомобіль SEAT LEON, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно Заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу №APКІ66428 від 14.08.2019р. Специфікації та акту приймання-передачі від 20.08.2019р. ТОВ Автокредит Плюс було передано у лізинг лізингоодержувачу ОСОБА_1 автомобіль GEELY GC2, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Користуючись з 14.05.2019р. та з 20.08.2019р. належними відповідачу автомобілями, позивач з посиланням на пункт 15 ст.14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, як військовослужбовець, заявляє вимоги про повернення лізингових платежів, сплачених за користування автомобілями та про зобов`язання ТОВ Автокредит Плюс звільнити в майбутньому позивача від подальшої сплати лізингової плати за користування автомобілями згідно договорів фінансового лізингу, а також від штрафів та пені. Відповідач зазначає, що ТОВ Автокредит Плюс не є банком або фінансовою установою, отже не здійснювало та не здійснює банківські операції, в тому числі із залучення коштів та видачі (розміщення) за рахунок залучених коштів кредиту позивачу із сплатою процентів за користування таким кредитом на підставі кредитних договорів. В той же час, відповідно до укладених з позивачем договорів фінансового лізингу, ТОВ Автокредит Плюс здійснює надання послуг фінансового лізингу у відповідності із Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами-суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №21 від 22.01.2004р., а саме, юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг. Відповідач не нараховує позивачу передбачені п.15 ст.14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей штрафи та пеню. Укладені з позивачем (лізингоодержувачем) договори фінансового лізингу, за якими відповідач передав у користування позивача автомобілі на умовах сплати позивачем лізингових платежів, не є кредитними договорами, за якими нараховуються проценти. Отже, проценти, штрафи, пеня за користування кредитом, що визначені п.15 ст.14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не нараховувались позивачу, а тому позовні вимоги про стягнення таких процентів та про зобов`язання відповідача звільнити в майбутньому від сплати відсотків, пені та штрафів є безпідставними. Також представник відповідача вказував на те, що посилання позивача у позові в обґрунтування своїх вимог на листи НБУ від 02.09.2014р. №18-112/48620 та від 05.11.2014р. N18-112/64483. є безпідставними, оскільки у відповідних листах надані роз`яснення щодо звільнення військовослужбовців та громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів по зобов`язанням, що надаються позичальниками банкам від звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом. Більше того, вказані листи адресовані саме банкам та фінансовим установам для врегулювання їх відносин з позичальниками за кредитними договорами і договорами позики та не стосуються відносин відповідача із позивачем за договорами фінансового лізингу. Оскільки ТОВ Автокредит Плюс не є банком, не укладало з позивачем кредитних договорів, не видавало кредитів, не стягувало за такими договорами виданих кредитів, процентів, комісій, посилання позивача на необхідність врахуванням судом під час розгляду даної справи висновків постанов Верховного Суду у справах № 521/12726/16-ц та № 199/2418/15-ц є необґрунтованими, оскільки у даних справах судами вирішувалися спори щодо неправомірного нарахування військовослужбовцям відсотків саме за укладеними кредитними договорами, у зобов`язаннях де кредиторами виступали банківські установи. Безпідставним також є посилання позивача на п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007р. №168, оскільки зобов`язання по забезпеченню виконання цих Правил покладається на банки, при цьому, відповідач у даній справі не є банком, крім того, Правила втратили чинність ще в 2017р. (а.с. № 64-72).

14.06.2021р. на електрону пошту суду та 17.06.2021р. через канцелярію, до суду надійшли письмові пояснення позивача на відзив, які за змістом відповідають вже раніше викладеним в позовній заяві доводам та аргументам (а.с. №88-95).

20.07.2021р. до суду надійшли заперечення відповідача на позов, які за змістом відповідають вже раніше викладеним по тексту відзиву на позов запереченням та аргументам (а.с. №101-109).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін у сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

За наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлено наступне.

Згідно Заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу №APКІ54120 від 13.05.2019р. Специфікації та акту приймання-передачі від 14.05.2019р. ТОВ Автокредит Плюс було передано у лізинг лізингоодержувачу ОСОБА_1 автомобіль SEAT LEON, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу №APКІ66428 від 14.08.2019р. Специфікації та акту приймання-передачі від 20.08.2019р., ТОВ Автокредит Плюс було передано у лізинг лізингоодержувачу ОСОБА_1 автомобіль GEELY GC2, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. № 29-31, 40-42).

Відповідно до умов п.14.1.3. Заяв про приєднання, щомісяця платежі та порядок їх сплати щомісячно, згідно Графіку та включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно Додатку 2 (Графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено в Публічному договорі; відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно Додатку 2 (Графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено в Публічному договорі; комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно Додатку 2 (Графік лізингових платежів). У випадку дострокового погашення зобов`язань за договором, лізингоодержувач сплачує комісію за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу за період фактичного строку лізингу.
Розмір щомісячних платежів за договорами лізингу, які були передбачені сторонами у Додатку №2 (Графік лізингових платежів) до договору лізингу №APКІ54120 та договору лізингу №APКІ66428 включає відшкодування вартості предмета лізингу, відсотків за користування предметом лізингу, комісію лізингової компанії (а.с. № 32-33, 43).
Обставини укладення між сторонами договорів фінансового лізингу шляхом підписання Заяв про приєднання, передача предметів лізингу в користування лізингоодержувача ОСОБА_1 , фактичне їх перебування та користування позивачем станом на день розгляду справи, не заперечувалися сторонами, а тому згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
В позовній заяві позивач зазначає, що до теперішнього часу, зобов`язання за укладеними договорами виконує належним чином, прострочених лізингових платежів не має. Відповідно до Заяви №APКІ54120 від 13.05.2019р. та Графіку платежів, який є додатком до Заяви позивачем за період з 25.06.2019р. по 25.03.2021р., було здійснено 23 платежів, в тому числі зі сплати відсотків у розмірі 68 921 грн.04коп. Відповідно до Заяви №APКІ66428 від 14.08.2019р. та Графіку платежів, який є додатком до Заяви, за період з 20.09.2019р. по 20.03.2021р. позивачем було здійснено 20 платежів, в тому числі зі сплати відсотків у розмірі 29 485 грн.72коп.
Відповідно до витягу з Наказу №5 командира військової частини № НОМЕР_3 Національної гвардії України з 04.01.2018р. позивача сержанта ОСОБА_1 зараховано до складу військової частини для подальшого проходження військової служби (а.с. №17).
Відповідно до довідки №575 Національної гвардії України станом на 29.03.2021р. і до теперішнього часу позивач перебуває на військовій службі у офіцерському складі та працює у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України у званні молодший лейтенант (а.с. №13).
Згідно п.15 ст.14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в редакції, чинній на дату звернення з позовом, було передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Згідно п.15 ст.14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в редакції, яка є чинною з 23.04.2021р., передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Отже, виходячи з положень п.15 ст.14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям штрафні санкції, пеня не нараховуються за невиконання всіх видів зобов`язань, а проценти за користуванням кредитом за зобов`язаннями, які виникають з кредитного договору.
Позивач у позові також посилається на листи Національного банку України від 02.09.2014р. №18-112/48620 та від 05.11.2014р. N 18-112/64483.

Суд, ознайомившись зі змістом даних документів, зазначає про наступне.

Стосовно листа 02.09.2014р. №18-112/48620, який адресовано Територіальним управлінням Національного банку України та Банкам України. У вказаному листі Національний банк України надіслав лист Міністерства оборони України від 21.08.2014р. N 322/2/7142 з роз`ясненнями щодо переліку документів, які підтверджують призов під час мобілізації та проходження військової служби, що надаються позичальниками банкам з метою звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом.
У листі від 05.11.2014р. N18-112/64483 Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО Національний банк України з метою забезпечення реалізації статті 2 Закону України від 02.09.2014р. N 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", повідомив, що статтею 2 Закону встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки зобов`язані скасувати зазначеним у ст. 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Отже, роз`яснення наведені в даному листі стосуються не військовослужбовців, а осіб, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів.

В той же час, позивач не зареєстрований, не проживає, а також не є особою, яка переселилася у період з 14.04.2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Як уже встановлено судом вище, правовідносини сторін у цій справі виникли з договорів фінансового лізингу.
Відповідно до правил ч.4 ст.5 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 ч.1 ст.1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг).

Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Так, визначення терміну кредит міститься у Положенні про організацію системи управління ризиками в банках України та банківських групах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 11.06.2018р. №64. Пунктом 15 Положення №64 передбачено, що термін кредит застосовується в значенні "кредитна операція", визначеному в Положенні про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.06.2016р. № 351.

Підпунктом 18 пункту 5 розділу 1 Положення № 351 передбачено, що кредитна операція - вид активних банківських операцій, пов`язаних із розміщенням залучених банком коштів.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором (банк або інша фінансова установа) і позичальником у письмовій формі.
Статтею 2 Закону України Про банки і банківську діяльність закріплено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Позивач дещо підмінює поняття щодо правової природи виникнення зобов`язань за кредитним договором та договором фінансового лізингу.

Ключова відмінність лізингу від кредиту полягає в тому, що при лізингу клієнт отримує не гроші, а необхідне майно (орендує його на термін дії договору з правом викупу).

ТОВ Автокредит Плюс не є банком або фінансовою установою, не здійснює банківських операцій з розміщення залучених коштів на підставі кредитних договорів із нарахуванням процентів за користування кредитом.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України Про фінансовий лізинг відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься у ст.1 Закону України Про фінансовий лізинг. За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

Пунктами 3, 7 частини другої ст.11 Закону України Про фінансовий лізинг передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Згідно зі ст.16 Закону України Про фінансовий лізинг лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Частиною першою ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За своєю правовою природою відносини лізингу передбачають право лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, тобто містять елементи договору оренди (найму), у яких користування предметом оренди є платним, отже узгоджене сторонами регулювання не суперечить змісту лізингових відносин, за якими лізингоодержувачу майно надається у виключне користування на визначений термін, та у відповідності до норм законодавства.

Отже, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору.

Належне виконання лізингоодержувачем ОСОБА_1 обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, при фактичному користуванні предметами лізингу, означає реалізацію здійснення лізингоодержувачем права на викуп отриманого в лізинг майна та оплати відсотків за користування предметом лізингу, як орендної плати за фактичне користуванням майном, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача грошових коштів внесених, як плату за користування предметом лізингу, не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині зобов`язання ТОВ Алекскредит звільнити позивача від сплати відсотків, штрафів та пені на майбутній період виконання зобов`язання також не можуть бути задоволені, оскільки судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Доводи позивача про необхідність врахувати при розгляді даної справи висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі № 521/12726/16-ц та від 11.12.2019р. у справі № 199/2418/15-ц суд залишає без врахування, оскільки висновки викладені Верховним Судом у даних постановах зроблені на основі конкретних обставин та оцінки доказів, які є відмінними від обставин та доказів у цій справі, що наразі розглядається судом, та виникли між сторонами на підставі саме кредитних зобов`язань, де кредитором виступали банківські установи за укладеними з позичальниками (військовослужбовцями) кредитними договорами.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору (а.с. № 2-3) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 627, 629, 806 ЦК України, Закону України Про фінансовий лізинг, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.1 ст. 82, ст.ст. 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит плюс про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.