КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №372/554/20 Головуючий у 1 інстанції: Проць Т.В.

Провадження №22-ц/824/453/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

за участю секретарів Телятник І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного реєстратора Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Наталії Миколаївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про скасування запису щодо державної реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до державного реєстратора Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Н.М., ТОВ «Кей-Колект» про скасування запису щодо державної реєстрації, в якому просила скасувати рішення, запис щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно (з відкриттям розділу) від 22.01.2020 року, індексний номер 50763822 про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , винесеного державним реєстратором Гостомельської селищної ради Київської області Кириловою Наталією Миколаївною.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту, на підставі якого банк надав кредит в сумі 195 044,77 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки від 30 жовтня 2007 року будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про шлюб від 01 березня 2009 року ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_4 .

Згідно Довідки про склад сім`ї у будинку постійно проживали ОСОБА_4 та двоє її синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_1 зверталась до державного нотаріуса Обухівського району про відкриття спадкової справи на дітей, на що нотаріус повідомила, що їй необхідно оформити опікунство над неповнолітніми, а потім звернутися до нотаріуса.

Згідно даних Єдиного Державного реєстру речовин прав на нерухоме майно власником будинку, що був предметом іпотеки, з 20 січня 2020 року є ТОВ «Кей-Колект» на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50763822 від 22.01.2020, Кирилова Наталія Миколаївна , Гостомельська селищна рада Київської області.

Перехід права власності на будинок, реєстрація якого відбулась після смерті боржника, є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом як такі, що суперечать закону та Договору іпотеки.

Так, згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для виникнення права власності є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, видане 12 жовтня 2017 року, однак ОСОБА_4 не отримувала це повідомлення, так як знаходилась в лікарні.

Позивач не отримувала повідомлення від ТОВ «Кей-Колект» про вартість іпотечної квартири, зробленої суб`єктом оціночної діяльності на дату застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв`язку з чим не зрозуміло на яку саме суму іпотекодержатель задовольнив свої вимоги, так як частину кредиту ОСОБА_4 було погашено.

Отже, державний реєстратор всупереч п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2013 року №868, здійснив реєстраційні дії без підтвердження подання іпотекодавцем вимоги та підтвердження її отримання іпотекодавцем, та завершення 30-денного строку з моменту ймовірного отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві.

Крім того, кредит видався в іноземній валюті у розмірі 150 000 доларів США, а предмет іпотеки складає загальну площу 100 кв.м, житлову 56,10 кв.м, окрім іпотечного будинку іншого нерухомого майна за ОСОБА_4 не зареєстровано, спірний будинок є єдиним місцем проживання двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, на позивачів розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII, а тому перехід права власності на квартиру можливий лише після припинення дії мораторію.

Також державним реєстратором були порушені права двох малолітніх дітей та не отриманий дозвіл органу опіки та піклування при перереєстрації права власності квартири, де зареєстровані та проживають діти.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Наталії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу), індексний номер №50763822 від 22.01.2020 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" на садовий будинок АДРЕСА_1 .

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

На момент здійснення державної реєстрації права власності з іпотекодержателем за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень власником майна була ОСОБА_4 .

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає, що 30 червня 2016 року заведена спадкова справа на позивачів, які нібито прийняли спадщину. Однак, до здійснення державної реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» жодних дій щодо реєстрації майна за позивачами не здійснено, а відповідно майно у власність вони не набули.

Зазначило, що застереження в Договорі іпотеки є правочином, який укладений із волевиявленням сторін цього правочину, який передбачає згоду на стягнення в позасудовому порядку, така згода є невідкличною. Анідоговором, ані законом не передбачено окремо отримувати згоду на виконання умов договору.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» забороняється здійснювати примусове стягнення, однак іпотекодавецьнадав згоду на стягнення майна в позасудовий спосіб, при цьому посвідчив цю згоду нотаріально.

При застосуванні позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки волевиявлення визначається шляхом вчинення боржником конклюдентних дій (мовчазної згоди). Виключає можливість вибуття майна поза волею іпотекодавця, бо така воля ним була виражена як при укладенні іпотечного договору, так і вчиненням конклюдентних дій, а саме неусуненням порушення основного зобов`язання.

Представник ОСОБА_1 адвокат Святецький В.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У судовому засіданні адвокат Святецький В.І. представник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Державний реєстратор Гостомельської селищної ради Київської області Кирилова Н.М., представник ТОВ «Кей-Колект» у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Святецького В.І., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. та зареєстрований в реєстрі №14162. (а.с. 5-6)

Садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18501496 від 14 квітня 2008 року, який виданий Комунальним підприємством Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації». (а.с. 4)

30 жовтня 2007 року між Акціонерним товариством інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту №, згідно якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 200 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1010000 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. (а.с.63-69)

Відповідно до п.1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов`язаний повернути у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 30 жовтня 2037 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Згідно з п. 1.3.1 Договору про надання споживчого кредиту за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90% річних.

30 жовтня 2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між Акціонерним товариством інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку передано садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 70-73)

27 лютого 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 01 березня 2009 року Виконкомом Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. (а.с. 12)

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві 13 липня 2012 року складено відповідний актовий запис №2174. (а.с. 14)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розірвано. (а.с. 153а)

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 28 липня 2016 року виконавчим комітетом Великодмитровицької сільської ради Обухівського районного Київської області. (а.с. 15)

Відповідно до довідки про склад сім`ї №481/02-33/02-10 від 16 липня 2017 року, виданої Старобезрадичівською сільською радою Київської області, у садовому будинку АДРЕСА_1 проживають без реєстрації місця проживання три особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 11)

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. (а.с. 13)

Як вбачається з довідки державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області №720/02-14 від 11 серпня 2020 року єдиними спадкоємцями за законом, які відомі нотаріальній конторі та які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до п. 4 ст.1268 ЦК України, є її малолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Спадкова справа заведена 30 червня 2016 року. (а.с. 155)

Згідно розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області №18 від 31 січня 2020 року надано малолітній дитині ОСОБА_3 статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Мати дитини померла (свідоцтво про смерть від 22 листопада 2018 року серія НОМЕР_4 , видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області). Батько дитини - ОСОБА_9 , позбавлений батьківських прав (рішення Обухівського районного суду від 22 листопада 2019 року справа №372/2107/19, провадження 2-1295/19). Встановлено опіку над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_3 . Призначено ОСОБА_1 опікуном над її малолітнім онуком - дитиною позбавленою батьківського піклування ОСОБА_3 (а.с. 19-20)

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. (а.с. 74-82)

Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №5076822 від 22 січня 2020 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Н.М. проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за ТОВ «Кей Колект». (а.с. 119)

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази того, що ТОВ «Кей-Колект» відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» надсилав ОСОБА_10 письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, а тому в державного реєстратора не було підстав для реєстрації права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ". Крім того, на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно п. 4.2 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеки»; з інших підстав, передбачених законодавством України.

За положеннями п. 4.5 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 Договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»;

- отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Тобто, у наведених правових нормах чітко визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18), від 24 квітня 2019 року у справі №521/18393/16-ц (провадження №14-661цс18).

У матеріалах реєстраційної справи, наданої державним реєстратором, відсутні докази отримання боржником письмової вимоги дострокового виконання основного зобов`язання. (а.с. 110-134)

ТОВ «Кей-Колект» не надало доказів направлення іпотекодавцю повідомлення відповідно до вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем порушена, оскільки іпотекодавець не отримувала повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Отже, порушення ТОВ «Кей-Колект» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на будинок.

Крім того, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону №898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

З огляду на викладене, садовий будинок загальною площею 181,6 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який використовувався іпотекодавцем, а тепер її дітьми як місце постійного проживання, іншого житла у ОСОБА_4 не було, не може бути примусово стягнутий на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» як забезпечення виконання ОСОБА_4 умов Договору про надання споживчого кредиту від 30 жовтня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказаний будинок за ТОВ «Кей-Колект».

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , оскільки позивач не надала доказів на підтвердження повноважень для захисту інтересів ОСОБА_2 у даній справі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» посилається, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасуваннязапису про проведену державну реєстрацію права.

Такі доводи апелянта не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон України №1952) державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України №1952 викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України №1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України №1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення у цій справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому доводи апелянта (відповідача) про належність застосування саме такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного права позивача апеляційним судом відхиляються.

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі №922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі №910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19 (провадження №61-13586св20).

З урахуванням істотної зміни з 16 січня 2020 року і на час ухвалення оскаржуваного судового рішення матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем та застосований судом спосіб захисту - скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки відповідає вимогам закону та є ефективним.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль