КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4399/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,

при секретарі Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу предмета іпотеки недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права та запису про право власності, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову, яку ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року задоволено частково, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу №1194 від 26 червня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М., укладений між відповідачами, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 52863099 від 26 червня 2020 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М. про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру;

- скасувати запис про право власності за номером 37073296 від 26 червня 2020 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Агаркова А.М, про державну реєстрацію права власності на квартиру, за відповідачем ОСОБА_1 .

У жовтні 2020 року на адресу суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва грошових коштів у розмірі 120 000 грн.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 10 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 437 000 грн. Згідно умов договору останній зобов`язувався повернути зазначені кошти у строк до 10 червня 2020 року.

Вказувала, що 10 грудня 2019 року на виконання договору позики між ними був укладений договір іпотеки №3086, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Агарковою А.М., за яким майно, належне позивачу, а саме, квартира АДРЕСА_1 , була передана в іпотеку.

Зазначені кошти не були повернуті, як зазначалось в умовах договору, а графік повернення платежів порушувався з першого місяця від моменту укладення договору.

Тому відповідачка ОСОБА_3 відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя з правом Іпотекодержателя продати майно від власного імені, уклала договір купівлі - продажу предмету іпотеки з нею, відповідно до договору №1194 від 26 червня 2020 року, посвідченого приватним нотарісом КМНО Агарковою А.М.

Так як на предмет іпотеки судом накладено арешт, а розгляд питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування держаної реєстрації може зайняти тривалий час, просила суд застосувати до позивача зустрічне забезпечення позову.

Зазначала, що позивач відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не має на території України майна в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову та взагалі не має будь-якого іншого майна. Крім того, офіційно не працює, будь-яких інших джерел доходу не має і зареєстрований в квартирі, що належить його матері.

Квартира, що була передана в іпотеку, та в якій проживав позивач, знаходиться в жахливому стані та потребує ремонту. Останній має велику заборгованість за комунальні послуги. Все це свідчить про скрутне матеріальне становище позивача, що унеможливить відшкодування збитків у випадку відмови у задоволенні позову.

При цьому, вона може зазнати збитків через те, що позивачем було вжито заходів забезпечення позову, вона мала на меті продати квартиру та уклала з покупцем ОСОБА_4 договір завдатку, відповідно до якого сторони домовились укласти договір купівлі-продажу протягом місяця від дня підписання договору завдатку.

Крім цього, їй покупцем було передано завдаток у розмірі 1 000 доларів США (еквівалент 27 500 грн.).

Згідно положень ЦК України у разі неукладення договору купівлі-продажу з причин, що не залежать від покупця, продавець повертає суму завдатку в подвійному розмірі. Через вжиття заходів забезпечення позову вона не зможе виконати договір завдатку та укласти договір-купівлі продажу квартири, тому має повернути покупцеві завдаток у подвійному розмірі, чим зазнає збитків у розмірі 2 000 доларів США (еквівалент 55 000 грн.).

Вважала, що заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких вона може зазнати у зв`язку із забезпеченням позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року в задоволенні клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової, якою клопотання задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що застосування зустрічного забезпечення є обов`язком суду, а не його правом, а практика Верховного Суду та норми чинного законодавства вказують на те, що вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у даній справі є обов`язковим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року без змін.

Зазначає, що ОСОБА_1 не надала жодних належних розрахунків можливих збитків, які вона може понести в результаті застосованих судом заходів забезпечення позову та відповідного обґрунтування таких розрахунків.

Вказує, що зазначена в апеляційній скарзі позиція суперечить принципам, які викладені законодавцем при встановленні інституту зустрічного забезпечення, яке повинно гарантувати покриття можливих збитків відповідача саме при відмові у задоволенні позову.

Крім того, зазначає, що згідно зі ст.154 ЦПК України суд може, а не зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, тобто зазначена норма відносить застосування такого заходу на розсуд суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічне забезпечення, яке просить застосувати ОСОБА_1 , не відповідає принципам співмірності, зазначеним у ч.5 ст.154 ЦПК України.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що у серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до подання позову, яку ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року задоволено частково, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва грошових коштів у розмірі - 120 000 грн., оскільки 10 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 437 000 грн. та договір іпотеки №3086, за яким квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку. Оскільки на предмет іпотеки судом накладено арешт, а розгляд питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування держаної реєстрації може зайняти тривалий час, просить суд застосувати до позивача зустрічне забезпечення позову.

Відповідно до ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Як убачається з матеріалів справи, 10 грудня 2019 року на виконання договору позики між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Агарковою А.М., за яким спірна квартира була передана в іпотеку.

26 червня 2020 року між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Крім того, вбачається, що предметом спору, що виник між сторонами, є саме визнання вказаного договору недійсним, а тому з метою недопущення порушення прав інших осіб, судом було накладено арешт на предмет іпотеки.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що нею було укладено договір завдатку не є підставою для застосування зустрічного забезпечення, а навпаки, відчуження квартири могло б привести до порушення прав учасників справи та третьої особи, яка мала намір придбати вказане майно.

З точки зору ст.154 ЦПК України зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків.

Згідно з частиною 5 даної статті розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи.

Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

З урахуванням викладеного вище, предмету спору сторін та вжитих судом заходів забезпечення позову, суд першої інстанції вірно вважав, що зустрічне забезпечення, яке просить застосувати відповідачка ОСОБА_1 , не відповідає принципам співмірності, зазначеним у ч.5 ст.154 ЦПК України, а тому були відсутніми підстави для задоволення клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: