ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/1161/20 Номер провадження 22-ц/814/1473/21Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даний позов обґрунтовано тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписала заяву № б/н від 03 лютого 2015 року, згідно якої було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 25000,00 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В свою чергу відповідач не виконує зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 15 червня 2020 року у неї виникла заборгованість в сумі 85 390,28 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 50 329,85 грн, в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 50 329,85 грн; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 18376,24 грн; нарахована пеня - 16684,19 грн.

Позивач просив стягнути вказану заборгованість в розмірі 85390,28 грн та судові витрати (судовий збір) у розмірі 2102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді заяви-анкети не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів як стягнення процентів, пені та штрафних санкцій за користування кредитними коштами, крім цього, відсутні строки повернення кредиту, що в свою чергу вказує на необґрунтованість заявленої вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі

З рішенням суду не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржив його в апеляційному порядку.

Просив скасувати заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2021 року та ухвалити нове, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку АТ КБ «ПриватБанк», оскаржуване судове рішення є незаконним та винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Позивачем вказано, що судом першої інстанції було неповно досліджено надані докази, що в свою чергу призвело до ухвалення незаконного рішення. Також суд першої інстанції не взяв до уваги правові позиції Верховного Суду щодо визнання кредитного договору неукладеним.

Місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, адже відповідно до норм чинного законодавства надання безпроцентних кредитів забороняється.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 85390,28 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 03 лютого 2015 року ОСОБА_1 підписала Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 34).

До позову позивачем додано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03 лютого 2015 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та клієнтом ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2015 року, станом на 30 вересня 2019 року, станом на 15 червня 2020 року (а.с. 7-22); копію Виписки за договором № б/н станом на 17 червня 2020 року (а.с.23-31); копію Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) (а.с.32); копію довідки із зазначенням номерів карток, дат відкриття та терміну дії, які були видані ОСОБА_1 на підставі договору б/н (а.с. 33); копію Анкети -Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 34); копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.35-35); копію Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 36-75); копію паспорту громадянина України, який виданий на ім`я відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 76-76); копію паспорту громадянина України, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.77-77); копію відомостей з ЄДРПО (а.с. 78); копію довіреності № 367-К-Н-О від 31 січня 2019 року (а.с.79-79); копію банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року (а.с. 80); копію Виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.81-81); копію витягу із Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.82-83).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 03 лютого 2015 року, укладеним між сторонами, відповідач ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі 430,82 грн., яка складається з: 421,97 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту): 8,85грн - загальний залишок заборгованості за відсотками, в тому числі залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість - 8,85 грн; залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість - 0,00 грн; заборгованість по пені - 0,00грн; заборгованість по комісії - 0,00грн (а.с. 07-08).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 03 лютого 2015 року, укладеним між сторонами, відповідач ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2019 року має заборгованість у розмірі 67880,83 грн, яка складається з: 97090,77 грн - погашено заборгованості за поточним тілом кредиту; 8692,24 грн - погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00грн - погашено заборгованості по нарахованим відсоткам; 0,00 грн - погашено заборгованості по простроченим відсоткам; 1001,71 грн - погашено заборгованості по пені; 51196,64 грн - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі - 40334,46 грн поточним тілом кредиту; 10862,18 грн - простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 16584,23 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 99,96 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 67880,83 грн - загальна заборгованість за наданим кредитом; 0,00 грн - заборгованість за судовими штрафами; 0,00 грн - стягнуто за рішенням суду; 0,00 грн - штрафи згідно генеральної угоди (а.с. 09-20).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 03 лютого 2015 року, укладеним між сторонами, відповідач ОСОБА_1 станом на 15 червня 2020 року має заборгованість у розмірі 85390,28 грн, яка складається з: 0,00 грн - погашено за поточним тілом кредиту; 866,79 грн - погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - погашено заборгованості по нарахованим відсоткам; 0,00 грн - погашено заборгованості по простроченим відсоткам; 0,00 грн. - погашено заборгованості по нарахованим відсоткам на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 0,00 грн - погашено заборгованості по комісії; 50329,85 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - поточним тілом кредиту; 50329,85 грн - простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 18376,24 грн - заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 16684,19 грн - заборгованість по пені; 0,00 грн - заборгованість по комісії (а.с. 21-22).

Позиція апеляційного суду

Щодо заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України

Відповідно до частин першої та другої статті207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як передбачено частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

При цьому, стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання»

Колегія суддів звертає увагу, що Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які розміщені на сайті банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів на підставі статті 625 ЦК України.

Враховуючи, що сторонами не були обумовлені строки повернення кредитних коштів і в матеріалах справи відсутні відомості про пред`явлення вимоги позивачем до відповідача про повернення кредитних коштів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Щодо пені

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також, як вже зазначалося, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували досягнення між сторонами договору згоди щодо розміру неустойки у вигляді пені, що в свою чергу позбавляє можливості задовольнити позовні вимоги у цій частині.

Щодо тіла кредиту

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту, що складається із заборгованості за поточним тілом кредиту - 0 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 50 329,85 грн, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявленої вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком, адже враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц.

Разом з тим, звертаючись до суду із цим позовом банк надав суду зокрема анкету-заяву № б/н від 03 лютого 2015 року за підписом ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, виписку по рахунку ОСОБА_1 за період із 03 лютого 2015 року по 20 квітня 2020 року станом на 17 червня 2020 року, довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням строку їх дії, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 .

При цьому, банк стверджував і довів, що згідно виписки по картковим рахункам позичальник ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20 викладена правова позиція, відповідно до якої доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Отже, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача за виданим кредитом, що підтверджує доводи апеляційної скарги.

Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок, виписка по рахунку та довідки є належними доказами та допустимими засобами доказування у цій справі.

Суд звертає увагу, що власного розрахунку заборгованості відповідачем не надавалося, обґрунтованих доводів щодо неправильності наданого позивачем розрахунку не зазначалося.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що розрахунок заборгованості здійснений з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, які не можуть братися до уваги при визначенні розміру заборгованості, а тому, колегія суддів бере до уваги даний розрахунок в частині інформації щодо витрачених клієнтом кредитних коштів та суми коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості.

Так в результаті підрахунку відомостей зазначених в розрахунку за період з 03 лютого 2015 року по 15 червня 2020 року сума витрачених клієнтом кредитних коштів становить 133 055,61 грн, а сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості - 107 651,51 грн.

Тобто станом на 15 червня 2020 року заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 25 404,10 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2021 рокуслід скасувати у частині відмови у стягненні заборгованості, яка складається із заборгованості за тілом кредиту і ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі - 25 404,10 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено на 29,75 %, то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 625,35 грн та за подання апеляційної скарги - 938,02 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2021 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту - скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині стягнення тіла кредиту - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 25 404,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 625,35 грнта за подачу апеляційної скарги - 938,02 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко