ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року

м. Харків

справа № 617/610/15-ц

провадження № 22-ц/818/1171/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

сторони у справі:

позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» Єрмак Валерій Олександрович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року, ухвалене у складі судді Уханьової І.С. ,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» (надалі Фонд) Єрмак Валерій Олександрович звернувся до суду із позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - прощення боргу та стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 781 « Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ « Банк Золоті ворота» та на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду від 05.12.2014 № 142 розпочата процедура ліквідації зазначеного банку з 05.12.2014 по 04.12.2015 включно. 16.07.2008 між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого з 2010 року є АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» (надалі Банк), та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 412. В результаті неналежного виконання позичальником умов кредитного договору у 2013 році утворилася прострочена заборгованість в розмірі 76 720, 65 грн. Рішенням Правління Банку № 9 від 24.03.2014 прощено (анульовано) борг позичальника у загальній сумі 52 565, 79 грн. без урахування пені за простроченою заборгованістю у розмірі 24174, 86 грн. за період з 24.03.2011 по 23.03.2014. В ході перевірки Фондом правочинів та дій посадових осіб Банку, що призвели до його неплатоспроможності, встановлено, що зазначене вище рішення Банку не відповідає меті його господарської діяльності та вчинене на шкоду його економічним інтересам. ОСОБА_1 була повідомлена про необхідність застосування наслідків нікчемності прийнятого Банком рішення про прощення боргу, а саме, повернення коштів Банку. Проте вимоги Банку відповідачкою в добровільному порядку не виконані. Тому Фонд просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість у розмірі 52 565,79 грн. та пеню за простроченою заборгованістю у розмірі 24174,86 грн за період 24.03.2011 по 23.03.2014.

Заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року позов задоволений. Застосовано наслідки нікчемного правочину - рішення Правління Банку № 9 від 24.03.2014 року про прощення (анулювання) боргу ОСОБА_1 за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 412 від 16.07.2008 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» грошові кошти у розмірі 52 565 грн та пеню за простроченою заборгованістю за період з 24.03.2011 по 23.03.2014 у розмірі 24174,86 грн (а.с. 49).

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 16 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено (а.с. 126 -130).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволені позову Фонду відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду дійсним обставинам, що призвело до порушення закону. А саме, суд помилково вважав, що Фонд має право на позов, рішення Правління Банку № 9 від 24.03.2014 є одностороннім правочином та, як слідство, не застосував до спірних правовідносин вимоги ст.605 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) й застосував вимоги ст.38 Закону « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка не має зворотної дії. Справу розглянуто за відсутності відповідачки, яка не була повідомлена про час та місце судового розгляду своєчасно та належним чином.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд судом справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п.3 ч. 3 ст.376 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України в редакції, що діяла станом на час розгляду справи в суді у 2015 році (надалі ЦПК України 2004 року), розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України визначено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

За змістом ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 31.10.2003 (а.с. 17).

Суд першої інстанції у 2015 році викликав ОСОБА_1 в судові засідання та направляв поштову кореспонденцію саме за вказаною адресою. Поштові відправлення поверталися до суду з відміткою «Не проживає» (а.с. 28, 29, 34 - 36, 52 - 54).

Отже, в силу вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України ОСОБА_1 вважається такою, що була повідомлена про час та місце судового розгляду судом першої інстанції належним чином. Підстави для застосування положень п.3 ч. 3 ст.376 ЦПК України при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

За результатами перевірки матеріалів справи колегією суддів установлено, що АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого з 2010 року є АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 412 від 16.07.2008 (надалі Договір Кредиту (а.с. 7-10)).

В результаті неналежного виконання ОСОБА_1 умов Договору Кредиту у неї перед Банком утворилася заборгованість.

Двадцять четвертого березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з заявою, у якій просила розглянути можливість простити (анулювати) їй заборгованість по кредиту за умови погашення нею 80 000 грн до 23.03.2016 (а.с. 84).

Згідно з рішенням спільного засідання Спостережної Ради та правління АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 24 березня 2014 року від 24.03.2014 прощення боргу ОСОБА_1 в розмірі 52 565,79 грн здійснювалося за умови погашення нею заборгованості на загальну суму не менше 80 000 грн не пізніше 23.03.2016. У такому випадку Банк зобов`язувався не пред`являти до позичальника вимогу про сплату пені, не вимагати оплати витрат Банку, пов`язаних з проведенням примусової процедури стягнення заборгованості, здійснити необхідні дії для припинення відповідної процедури стягнення заборгованості ( а.с. 86 - 87).

Листом № 1226 від 24.03.2014 ПАТ «Банк Золоті Ворота» повідомило ОСОБА_1 про те, що борг за Договором кредиту буде їй прощений після погашення 80 000 грн. І банк зобов`язувався не пред`являти вимоги сплати пені та судових витрат за Договором кредиту (а.с. 85).

В цей же день, 24.03.2014, Банк уклав з ОСОБА_1 договір про зміни № 2 до Договору Кредиту від 24.03.2014 (надалі Договір про зміни № 2), за умовами якого Банком була здійснена реструктуризація заборгованості позичальника у розмірі 132 565,79 грн, що складається з суми строкової заборгованості у розмірі 37 600 грн, простроченої заборгованості у розмірі 82 608,83 грн., строкових процентів за користування кредитом у розмірі 756,63 грн., прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 10 980,83 грн, простроченої щомісячної комісії у розмірі 610,50 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 82608,83 грн з моменту укладення зазначеного договору вважалася строковою (а.с. 88 - 89).

Даними прибуткових касових ордерів та квитанцій підтверджується, що у березні - червні 2014 року ОСОБА_1 погасила заборгованість за Договором кредиту в розмірі 80 000 грн (а.с. 90 -91).

Згідно з даними повідомлення про прощення (анулювання) боргу за Договором кредиту рішенням Правління Банку № 9 від 24.03.2014 прощено (анульовано) борг ОСОБА_1 у загальній сумі 52 565, 79 грн. ( а.с.11).

Постановою Правління Національного Банку України від 04.12.2014 року № 781 відкликана банківська ліцензія та ліквідовано Банк, рішенням Фонду від 05.12.2014 № 142 розпочата процедура ліквідації Банку відповідно до плану врегулювання з 05.12.2014 (а.с. 18,19).

14.11.2014 тимчасовою адміністрацією Банку на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про нікчемність прощення боргу ОСОБА_1 у загальній сумі 52565,79 грн та запропоновано останній повернути зазначені кошти на користь Банку протягом 5 днів, з моменту отримання повідомлення ( а.с. 12 - 15).

Добровільно зазначена вимога Фонду ОСОБА_1 виконана не була.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом № 4452-VI, який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з пунктами 6, 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Ліквідацією банку є процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах, що пов`язані з діяльністю банку, у якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації, норми Закону № 4452-VI є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

У частині першій статті 203 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі статтею 38 Закону № 4452-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на час існування спірних правовідносин, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що укладення договору прощення боргу за кредитним договором є відмовою банку від власних майнових вимог.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Договір про зміни № 2 за Договором кредиту від 24 березня 2014 року, внаслідок якого банк відмовляється від власних майнових вимог, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину.

Вказаний висновок судів відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-881цс17.

Разом з тим, не можна погодитися із висновком суду в частині задоволення позовних вимог Фонду про застосування наслідків нікчемного правочину.

Так, згідно з частиною четвертою статті 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Пунктом 1.19 Розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, визначено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за договорами, визначеними у пункті 1.18 цієї глави, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, правовим наслідком нікчемного правочину є повернення сторін до попереднього стану, який існував на день його укладення.

Судом установлено, що на час укладення Договору про зміни № 2 між сторонами цього договору існували договірні відносини за Договором кредиту.

Оскільки відповідно до пункту 1.19 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію зобов`язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням, а за Договором про зміни № 2 кошти у розмірі 52 565 грн 79 коп. не передавалися, наслідком нікчемності цього правочину не може бути стягнення цих коштів з ОСОБА_1 на користь Фонду.

Крім того, у розумінні статті 202 ЦК України укладений сторонами договір прощення боргу не є дією його сторін, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а згідно зі статтею 605 ЦК України є підставою для припинення уже існуючого між сторонами зобов`язання за Договором, тому відсутні правові підстави для застосування реституції до даної категорії угод.

Зазначене відповідає позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 4 вересня 2019 року у справі № 462/6207/15-ц (провадження № 61-21984св18).

Отже, підстав для задоволення позову Фонду про застосування наслідків нікчемного правочину немає. І кошти в розмірі 52 565 грн 79 коп. з ОСОБА_1 на користь Фонду стягненню не підлягають.

Разом з тим, судова колегія вважає рішення суду обґрунтованим в частині стягнення з ОСОБА_1 пені у розмірі 24 174,86, що утворилася станом на 26.06.2014 за період з 24.03.2011 по 23.03.204.

Відповідно до ст 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації Банку вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Пунктом 2 Договору про зміни № 2 встановлено, що підписанням договору про зміни сторони підтверджують правильність визначеної у п.1 Договору про зміни суми заборгованості позичальника перед банком за договором (без урахування штрафних санкцій), та проведених банком відповідно до умов договору розрахунків такої суми.

Умовами п. 3 Договору про внесення змін № 2 передбачено, що інші зобов`язання Позичальника за Договором, окрім тих, що визначені у абзаці 2 та 3 цього пункту Договору про зміни, залишаються незмінними і підписанням Договору про зміни Позичальник підтверджує їх обов`язковість для себе. Будь-якого окремого рішення про прощення заборгованості по пені Банком не приймалося, тому судова колегія погоджується з висновком суду про стягнення з ОСОБА_1 пені за Договором кредиту в розмірі 24 174,86 грн.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині задоволених позовних вимог Фонду про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення з ОСОБА_1 судового збору в дохід держави. В цій частині належить ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Фонду про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовити. В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Фонду пені за Договором кредиту в розмірі 24 174,86 грн рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду рішення суду Харківським апеляційним судом позов Фонду визнаний обґрунтованим на 31,50 %. Фонд на час подачі позову був звільнений від сплати судового збору п. 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». А при подачі позовної заяви сплаті підлягало 767 грн 41 коп.

Отже, з ОСОБА_1 в дохід держави належить стягнути 241 грн 73 коп. (767,41*0,315) судового збору, що підлягав сплаті при подачі позовної заяви.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 визнана обґрунтованою на 68,5%. При подачі апеляційної скарги відповідач сплатила 1151 грн 10 коп. судового збору (а.с. 152), і на час розгляду справи в Харківському апеляційному суді Фонд не звільнений від сплати судового збору. Тому з Фонду на користь ОСОБА_1 належить стягнути 788 грн 50 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року скасувати в частині задоволення позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» Єрмак Валерія Олександровича до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення судового збору.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» Єрмак Валерія Олександровича до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 241 (двісті сорок одну) гривню 73 (сімдесят три) копійки судового збору, що підлягав сплаті при подачі позовної заяви.

В частині задоволених вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» Єрмак Валерія Олександровича до ОСОБА_1 про стягнення пені рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 788 (сімсот вісімдесят вісім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок судового збору.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 березня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

О.М. Хорошевський