Провадження № 8/947/5/21
УХВАЛА

24.03.2021

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 14.12.2020 року звернувся ОСОБА_1 із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 року по цивільної справі №520/15324/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області, ОСОБА_3 заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з питань державної виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 начальника головного територіального управління юстиції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтуванням заявлених вимог заявником визначені факти викладені у Постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року якою було скасовані, у частині вимог до ОСОБА_1 , рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.022.2010 року та рішення Одеського апеляційного суду від 23.07.2019 року по справі №2-685/10; правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, про визнання правильними висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну стягувача, подану фізичною особою, яка не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах, оскільки з укладенням договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця-банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги згідно з положеннями законодавства; наявність у зв`язку із даною правовою позицією підстав для визнання незаконними дій органів державної виконавчої служби які відкрили виконавче провадження по заяві стягувача фізичної особи яка правоприємника банківський установи.

Свої вимоги заявник підтримав у судовому засіданні наполягаючи на тому що зазначені їм обставини є істотними для розгляду справи, не були йому відомі під час розгляду справи а тому є нововиявленими .

Від представника Головного територіального управління юстиції в Одеській області подано письмові заперечення проти задоволення заяви в яких зазначено про відсутність доведених заявником ново виявлених обставин.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд виходить з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає .

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно правової позиції визначеної у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 року по справі №910/4521/14 до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги й заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

У постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року по справі №726/938,18 зазначено, що суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі Суд ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) за умови відсутності зловживання (пп. 2728 рішення від 18.11.2004 р. у справі «Правєдная проти Росії», № 69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005 р. у справі «Попов проти Молдови», № 2). Однак, при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999 р.). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (пп. 5152 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» від 24.06.2003 р.; ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; пп. 4244 рішення Суду у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011 р.).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пп. 2734 рішення Суду у справі «Праведная проти Росії» від 18.11.2004 р.).

Враховуючи вищенаведене суду приходить до висновку , що у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 року по цивільної справі №520/15324/19 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно правового висновку суду на підставі якого рішенням від 28.11.2019 року у справі було відмовлено у задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області, ОСОБА_3 заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з питань державної виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 начальника головного територіального управління юстиції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди зазначено:

« При вирішення спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, а також і факт виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову» .

Таким чином обставини на які посилається заявник не є такими, що могли вплинути на факт не встановлення судом доведеності позивач наявності самого факти моральної шкоди.

Всі інші обставини які пояснювались заявником у судовому засіданні стосуються переоцінки вже існуючих та оглянутих судом доказів та неповноти , на думку заявника, проведеного судового слідства, що не відноситься до положень якими врегульовано скасування рішення за нововиявленими обставинами а можуть бути підставами для перегляду рішення у апеляційної або касаційної інстанціях.

Посилання на неврахування судом позиції Верховного Суду яка була викладена після винесення рішення, а також наявність нових обставин ( згідно практики Верховного Суду ) для визнання дій виконавчої служби незаконної не є нововиявленими обставинами а можуть бути підставою для обґрунтування нового звернення до суду.

При цьому суд роз`яснює заявнику що згідно правової позиції , викладеної у постанові від 17.11.2020 року по справі №916/2286/16 Верховний Суд прийшов до висновку, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74 - 79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.423-429 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 року по цивільної справі №520/15324/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області, ОСОБА_3 заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з питань державної виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 начальника головного територіального управління юстиції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлений 26.03.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.