Дата документу 17.06.2021
Справа № 334/6702/17
Провадження № 2/334/130/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Турбіної Т.Ф.

за участю секретаря - Гребенюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Юлія Арсенівна, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Юлія Арсенівна, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 серпня 2004 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , з яким фактично перебувала в шлюбних відносинах з 2000 року. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу вони з ОСОБА_4 придбали по 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 24.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., реєстровий № 108.

Вони разом з чоловіком з 2000 року проживали в квартирі АДРЕСА_1 . У цій же квартирі після свого народження став проживати їх син ОСОБА_3 . Але зареєстрований чоловік був у квартирі своїх батьків в квартирі АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після смерті чоловіка вона разом із сином продовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_1 . Весь цей час вони підтримували дружні та родинні відносини із матір`ю покійного чоловіка ОСОБА_2 , яка завжди підтримувала їх, допомагала по господарству та грошима. Завіряла, що ближче онука ОСОБА_3 у неї нікого не залишилось, та усім майном, яке належить їй, розпорядиться на його користь. Але у серпні 2017 року вона раптово змінила своє ставлення до їх родини, що стало великою несподіванкою та спонукало позивачку звернутися до приватного нотаріуса Якіб`юк Ю.А. для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Нотаріусом позивачці були роз`яснені вимоги ЦК України згідно з якими, оскільки у неї з покійним спадкодавцем було різне місце реєстрації на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини.

Усі ці роки позивачка вважала себе такою, що прийняла спадщину після смерті

чоловіка, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ним у належній їм на праві часткової приватної власності квартирі АДРЕСА_1 . Їхній син прийняв спадщину згідно вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України,

оскільки вони всі разом проживали в квартирі, та на день смерті батька син був малолітнім. Його право на прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_6 не заперечується.

ОСОБА_6 відмовилась надати згоду на включення її у коло спадкоємців, відповідно до вимог ч.2 ст.1272 ЦК України, у зв`язку з чим позивач змушена звертатись до суду та просить встановити факт прийняття спадщини шляхом її постійного

проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи представником позивача адвокатом Зарютіною О.С. була подана уточнена позовна заява в якій вона зазначила, що відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Але позивач дійсно мешкала постійно зі спадкодавцем, її покійним чоловіком до його смерті на момент відкриття спадщини, отже вважала себе такою, що прийняла спадщину фактично. Шлюб між ними розірвано не було. Подружжя проживало однією сім`єю, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. ОСОБА_1 здійснювала догляд за дитиною, спадкодавець повністю дитину визнавав, також займався його вихованням, бажав мати ще дітей.

Місце проживання фізичної особи - це місце, де громадянин постійно переважно проживає (як власник будинку чи квартири тощо). При цьому фізична особа може мати і кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК). У такому випадку право визначення має встановлення тієї обставини, у якому з цих місць проживання вона вчинила юридично значиму дію, щодо наслідків якої виник спір. Роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листі від 16.05.2013 року «Про судову практику судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», жодним чином не перешкоджають вирішенню судами спорів щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою.

Позивач ніколи не відмовлялась від прийняття спадщини, заяву про відмову у прийнятті спадщини після смерті чоловіка також не подавала. Померлому на праві часткової власності належало 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частина квартири АДРЕСА_4 .

Вважає, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивач, їх син ОСОБА_3 та мати померлого - відповідач ОСОБА_2 .

29.09.2017р. нотаріусом позивачу вручено лист в якому їй запропоновано звернутися до суду для захисту своїх прав.

Просить встановити факт прийняття спадщини шляхом постійного її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 8118,93 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, як такі, що є законними та обґрунтованими.

Відповідачка, її представник проти позову заперечували. Надали письмові заперечення та відзив на уточнену позовну заяву де зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який разом із ОСОБА_2 були зареєстровані за однією адресою, АДРЕСА_2 , тож ОСОБА_2 прийняла спадщину. ОСОБА_1 була обізнана про строки прийняття спадщини, але протягом 6-ти місяців з дня смерті чоловіка жодних заяв про прийняття спадщини або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надала. Окрім ОСОБА_2 прийняв спадщину після батька лише його малолітній син ОСОБА_3 .

Позивач зі сплином 9 років звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та поважну причину пропущення 6-ти місячного строку для звернення із відповідною заявою зазначає, що вважала себе такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом у квартирі АДРЕСА_1 . В той же час позивач все подружнє життя була обізнана, що місце реєстрації її чоловіка встановлено за іншою адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, на момент смерті ОСОБА_4 проживав за місцем своєї реєстрації, а не з позивачкою.

З позиції ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 виключена як спадкоємиця ОСОБА_4 , оскільки у своїх розрахунках щодо частки у спадщині не врахована частка матері ОСОБА_2 , що є порушенням її прав та інтересів як особи, що вважається такою особою, яка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрованою за однією адресою зі спадкодавцем.

Враховуючи коло осіб, позивач теоретично може претендувати на 2/15 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/9 частину квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач просить стягнути на її користь судові витрати, проти чого відповідач також заперечує, оскільки з її сторони порушення прав та інтересів позивача не вбачає. ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини 6 місяців з дня відкриття спадщини та звернулась з заявою зі через 9 років не через відповідача чи її дії.

В задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без її участі.

Вислухавши учасників процесу, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

В судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2004 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , актовий запис № 381, відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 . В свідоцтві про його народження Серія НОМЕР_2 , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

24 січня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., зареєстровано в реєстрі № 108, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбали по 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 17.10.2008 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 9273, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 17.10.2008 року.

До спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 входить 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 24 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., зареєстровано в реєстрі № 108, та 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 , набута в порядку приватизації житла.

Заповіту ОСОБА_4 не залишив, спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є мати ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 , малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі спадкової справи № 52/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка розпочата 01.09.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., вбачається, що спадкова справа заведена за заявою ОСОБА_1 від 01.09.2017 року, яка діяла як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В поданій заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , батько її сина, котрий на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Також із заявою про прийняття спадщини 09.10.2017 року звернулась мати спадкодавця ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину за законом. У заяві зазначила, що після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, яку вона прийняла за законом та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

09 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. винесена Постанова № 2536/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_2 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не були подані оригінали документів про належність померлому вищезазначеної частки квартири.

12 жовтня 2017 року із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 як дружина спадкодавця, яка у заяві зазначила, що після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, яку вона прийняла за законом та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

12 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. винесена Постанова № 1590/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з частки квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 в обґрунтування позову зазначає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час його смерті мешкала разом з ним.

З відповіді Департаменту реєстраційних послуг від 13.09.2017 за № 04-07/п/18784 вбачається, що ОСОБА_4 з 17.03.1998 року по 15.12.2009 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним на момент смерті були зареєстровані ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За даними Департаменту реєстраційних послуг ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 21.06.1994 року по теперішній час.

Звертаючись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_4 на момент смерті проживав за адресою АДРЕСА_2 .

На підтвердження позовних вимог позивачем надано акт про фактичне проживання від 15.02.2018 року, складений та підписаний членами комісії ОСББ «Мала 3» ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та завірений головою ОСББ Неклюдовим Е.М.

Згідно акту, вказаними особами 15.02.2018 було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , в результаті чого було встановлено, що на час обстеження у квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , 2004 року народження. Зі слів сусідів, приблизно за 5-7 років по час смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зазначеній квартирі постійно без реєстрації проживав ОСОБА_4 , 1978 року народження, разом із ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 , який був співвласником цієї квартири.

Суд критично оцінює вказаний доказ, оскільки акт складений більше ніж через 9 років після смерті ОСОБА_4 , не містить жодних фактичних даних, на підставі яких встановлено період проживання ОСОБА_4 , жодний з членів комісії (мешканці-свідки), що підписали цей акт, не були допитані в якості свідків, не попереджалися про кримінальну відповідальність, а зазначені у акті відомості щодо періоду проживання ОСОБА_4 не відповідають поясненням позивача та суперечать показанням допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 в цій частині.

Як на доказ позивач посилається на Дозвіл Управління МВС України в Запорізькій області №121937 від 17.07.2007, виданий ОСОБА_4 на придбання мисливської зброї, у якому було зазначено адресу ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 .

Вказаний документ, на думку суду, також не є беззаперечним доказом проживання ОСОБА_4 на момент смерті за вищевказаною адресою з урахуванням того, що у картці до мисливсько-рибальського квитка, виданого у березні 2008 року, місцем проживання ОСОБА_4 зазначено адресу АДРЕСА_2 .

Не підтверджує факту проживання ОСОБА_4 на момент смерті разом з позивачкою за адресою АДРЕСА_1 і копія листа Ленінського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, оскільки вказаний документ було складено 04.02.2005 року і він не містить даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В якості доказу позивачем надано копію медичної картки дитини ОСОБА_3 на підтвердження факту того, що дитина з моменту народження та по теперішній час знаходиться на медичному обліку за адресою АДРЕСА_1 . Суд не приймає до уваги цей доказ, оскільки вказаний факт жодним чином не підтверджує спільного проживання позивачки та батька дитини ОСОБА_4 на момент його смерті за вказаною адресою, даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, цей документ не містить.

Свідок ОСОБА_9 , яка є старшою сестрою позивачки ОСОБА_1 , в судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_4 проживав у них в квартирі АДРЕСА_1 з 1998 року. Квартира трикімнатна і сестра з ОСОБА_4 займали одну кімнату. У 2004 році свідок купила квартиру на Бабурці , а свою частку продала ОСОБА_4 . Батьки продали свою частку її сестрі ОСОБА_1 . Відносини між ними були добрі, ОСОБА_4 проживав з сестрою постійно до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Похованням ОСОБА_4 займалась його мати, це відбувалось з адреси проживання його батьків, але відстань між їхніми адресами невелика.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є подругою позивачки ОСОБА_1 , з ОСОБА_4 навчались разом в одній школі, років з 19 вони почали жити разом, а потім розписались. Робили ремонт в квартирі. Вони товаришували сім`ями, спільно відпочивали. Впевнена, що у ОСОБА_4 з ОСОБА_1 були постійні стосунки. Похорони ОСОБА_4 відбувались за адресою його матері, але це не далеко від будинку, де проживає ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона сусідка ОСОБА_1 , ОСОБА_4 знала з 14-річного віку. Вони спочатку з ОСОБА_1 жили разом у її квартирі, а потім зареєстрували шлюб. Їй не відомо, щоб ОСОБА_4 мешкав в інших місцях. На похоронах була присутня, на прохання матері ОСОБА_4 його ховали з її адреси.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він товаришував із ОСОБА_4 , який проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , оскільки він постійно його там бачив. Вони разом ходили на полювання, рибалку і підвозив чи забирав його він завжди за адресою: АДРЕСА_2 . Похованням ОСОБА_4 займалась його мати, поминальні обіди також влаштовувалися в квартирі, де він проживав з матір`ю. Сім`я у ОСОБА_4 була - дружина та син, які мешкали по АДРЕСА_6 . У цю квартиру він заходив лише у 2007 році для оформлення документів на зброю. Наскільки йому відомо, останній час ОСОБА_4 там не мешкав.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_2 у квартирі НОМЕР_4 . Вважає, що з 2006 чи 2007 року її син ОСОБА_4 проживав з матір`ю, вона його часто бачила. ОСОБА_2 в розмові теж їй про це казала.

Таким чином, свідки зі сторони позивача підтвердили, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на момент смерті останнього проживали разом за адресою АДРЕСА_1 . Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_2 надали пояснення, що син останньої ОСОБА_4 на момент своєї смерті проживав разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Узгоджені показання свідків стосувалися лише пояснень сторін щодо обставин поховання ОСОБА_4 . В іншій частині суд критично оцінює показання свідків з огляду на те, що вони не містять фактичних даних, які б підтверджувались іншими доказами у справі, і у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджували обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 СК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 СК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Третьою частиною ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно матеріалів справи, на час смерті ОСОБА_4 він не був зареєстрований разом з позивачкою за однією адресою, своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не оформлював.

Твердження позивачки про їх спільне проживання за вищевказаною адресою також не було доведено дослідженими під час розгляду справи наданими доказами.

Перебування у зареєстрованому шлюбі та наявність у спільній часткові власності нерухомого майна на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем у квартирі АДРЕСА_1 .

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 сплинув 18 квітня 2009 року, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач звернулася 12 жовтня 2017 року, тобто майже через 9 років.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Аналізуючи встановлені судом обставини справи, положення Постанови Пленуму ВСУ, та суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, що суперечить змісту наведених вимог чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги похідний характер вимог позову про визнання права власності на спадкове майно, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Юлія Арсенівна, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування за законом, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Складення повного судового рішення - 29.06.2021.

Суддя: Турбіна Т. Ф.