Провадження № 6/947/247/21
УХВАЛА

17.03.2021

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді В.О. Луняченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Міністерства юстиції України Долинського Миколи Миколайовича про надання дозволу на здійснення примусового входу до майна боржника,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 12.03.2021 року звернувся Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський Микола Миколайович із поданням про надання судом дозволу на здійснення примусового входу до майна боржника ОСОБА_1 - квартири АДРЕСА_1 з метою проведення виконавчих дій, а саме опису та арешту нерухомого майна з метою його подальшої реалізації на публічних торгах в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем АТ «УкрСиббанк» .

Подання обґрунтовано тим, що іншого майна, окрім зазначеної квартири у власності боржника немає, під час виходу виконавця до даної квартири особа яка знаходилась у приміщення та представилась знайомою боржниці двері не відчинила та повідомила про не проживання боржниці за даної адресою.

Як встановлено у судовому засіданні у провадженні приватного виконавця Долинського М.М. знаходиться виконавче провадження №63682942 , яке відкрито 19.11.2020 року щодо примусового виконання виконавчого листа №520/17216/15 виданого Київським районним судом м. Одеси 30.09.2020 року про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 13.11.2017 року у загальному розмірі 62 612,05 доларів США та пені у розмірі 57 842,31 гривні.

Також 20.11.2020 року відкрито виконавче провадження №63691173 щодо примусового виконання виконавчого листа №520/17216/15 виданого Київським районним судом м. Одеси 30.09.2020 року про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ « УкрСиббанк» судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 57230,20 грн.

Постановою від 20.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. відкрито зведене виконавче провадження №63694364 , в рамках якого накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , з`ясовано відсутність інформації про доходи боржника, відсутність зареєстрованих на ім`я боржника транспортних засобів, земельних ділянок, банківських рахунків.

На виклики до виконавця боржник не з`являється, заяв та клопотань не надає, зобов`язання по сплаті заборгованості не виконує.

Одночасно із цим було виявлено знаходження у власності боржника квартири АДРЕСА_1 . 18.01.2021 року з метою проведення опису та арешту боржника, виконавцем було здійснено вихід до даної квартири, та з`ясована що у приміщенні мешкає стороння особа, яка представилась знайомою боржниці та відмовилась відчинити двері повідомивши, що боржниця у даної квартирі не проживає та місцезнаходження боржниці не відоме.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік обов`язків і прав виконавців, зокрема п.4 ч.3 ст. 18 вказаного закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно положень ч.1 ст. 439 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено уст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

При розгляді даного подання суд враховує факт недоведеності з боку приватного виконавця, що зазначена у поданні квартира, яка є власністю боржника, є місцем проживання даного боржника та в даної квартирі можуть знаходиться особисті речі саме боржника.

Фактично сам факт знаходження у власності даного боржника зазначеного майна не є доказом що вказана квартира є місцем його проживання. А тому пропонується зробити суду зазначений висновок з припущення, що у відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК є неможливим.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про недоведеність приватним виконавцем що при розгляді даного подання враховується баланс інтересів власника квартири який є боржником та особи яка проживає у зазначеної квартири та право на житло якого може бути порушено даним примусовим проникненням, а тому у задоволенні зазначеного подання слід відмовити.

Керуючись ст. 353,354, 439 ЦПК України, ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», суд ,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Міністерства юстиції України Долинського Миколи Миколайовича про надання дозволу на здійснення примусового входу до майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 з метою проведення виконавчих дій, а саме опису та арешту нерухомого майна з метою його подальшої реалізації на публічних торгах в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем АТ «УкрСиббанк» ( ).

Повне ухвала суду буде складена протягом п`яти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Повна ухвала складена судом 22.03.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.