РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/3335/20

Провадження № 22-ц/4815/432/21

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Грипіч Л.А.

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України, Костопільського управління праці та соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання неправомірними бездіяльності та дії суб`єктів владних повноважень, стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Костопільського районного суду з цивільним позовом до Міністерства соціальної політики України, Костопільського управління праці та соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання неправомірними бездіяльності та дії суб`єктів владних повноважень та стягнення моральної і матеріальної шкоди.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2020 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України, Костопільського управління праці та соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання неправомірними бездіяльності та дії суб`єктів владних повноважень та стягнення моральної і матеріальної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу в якій доводять про незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що вказаний спір є приватноправовим, оскільки головними ознаками спору є питання соціальних прав, а саме щорічна одноразова соціальна допомога інваліду.

Крім того, позивачі є фізичними особами вимоги котрих є майновими, відповідно те, що іншою стороною є суб`єкт владних повноважень не перешкоджає розгляду справи за правилами цивільної юрисдикції.

Просить ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачами заявлено вимоги до Міністерства соціальної політики України, Костопільського управління праці та соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області, в яких вони фактично оскаржують дії (рішення) суб`єктів владних повноважень, які пов`язані з невиплатою щорічної одноразової соціальної допомоги інваліду, несвоєчасним розглядом їх заяв з цього приводу та триваючим порушенням відповідачами їх прав.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2, 3 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності і він є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права.

Складовою частиною правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Виходячи з наведених норм процесуального права та заявлених вимог на захист свого права, яке позивачі вважають порушеним, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є публічно-правовим та обґрунтовано відмовив у відкритті у відкритті провадження в цивільній справі.

Така відмова не є перешкодою в доступі позивачам до правосуддя, оскільки вони не позбавлені права з дотримання предметної юрисдикції звернутися до адміністративного суду, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень порушені їх права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, доводи позивачів перевірені та їм дана належна правова оцінка.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлено характер виниклих між сторонами правовідносин, застосовано процесуально-правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні питання про відкриття провадження, в зв`язку із чим ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків