Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №439/672/21

Провадження № 2/439/312/21

19 липня 2021 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчука Б.М.,

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалив таке рішення.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , у якій просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 79 976 гривень 10 копійок та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000 гривень 00 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 29 грудня 2020 року о 08 годині 30 хвилин на 457 км + 200 м автодороги Київ-Чоп (село Ясенів, Бродівський район), керуючи автомобільним транспортним засобом марки «SUBARY CROSSTREK», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості в населеному пункті, здійснив обгін на перехресті та здійснив зіткнення з автомобільним транспортним засобом марки «LEXUS ES 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, який здійснював поворот ліворуч на перехресті, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Позивач вказує, що автомобільний транспортний засіб марки «LEXUS ES 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_1 .

Позивач наголошує, що дорожньо-транспортна пригода сталась із вини водія автомобільного транспортного засобу марки «SUBARY CROSSTREK», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 . У свою цивільно-правова відповідальність останнього на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».

Позивач акцентує, що 15 січня 2021 року на його банківський рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» перерахувала страхове відшкодування у розмірі 130 000 гривень.

Позивач звертає увагу суду, що вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «LEXUS ES 250, 2,5і, 5dr 6АТ» ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортної пригоди 29 грудня 2020 року із врахуванням результатів його обстеження становить 209 976 гривень 10 копійок.

Позивач стверджує, що відповідач повинен відшкодувати різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та реальною вартістю відновлюваного ремонту, що становить 79 976 гривень 10 копійок.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

01.06.2021 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Скочиляс І.М. подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала повністю. Вважає, що внаслідок виниклого недоговірного зобов`язання відповідач зобов`язаний відшкодувати різницю між здійсненною страховою виплатою його страховиком та реальною вартістю відновлювального ремонту. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути судові витрати, які понесені позивачем при розгляді даної справи із відповідача. У випадку повторної неявки відповідача не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоча належно та у встановленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, від нього не надходив відзив та жодних клопотань про відкладення розгляду справи.

Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами по справі встановлено, що 29 грудня 2020 року о 08 годині 30 хвилин на автодорозі М-06 сполученням Київ-Чоп 457 км + 200 м (поблизу села Ясенів, Бродівський район, Львівська область), ОСОБА_2 , керуючи автомобільним транспортним засобом марки «SUBARY CROSSTREK», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості в населеному пункті, здійснив обгін на перехресті та здійснив зіткнення із автомобільним транспортним засобом марки «LEXUS ES 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, який здійснював поворот ліворуч на перехресті, що спричинило пошкодження транспортних засобів, що підтверджується Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року у справі за № 439/25/21.

Автомобільний транспортний засіб марки «LEXUS ES 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 01.08.2018 року (а.с. 9-10).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобільного транспортного засобу марки «SUBARY CROSSTREK», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована на страхову суму у розмірі 130 000 гривень у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Строк договору страхування закінчується 24 грудня 2021 року, що підтверджується Полісом №202253219 (а.с. 11).

Страховик ОСОБА_2 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 130 000 гривень 00 копійок на користь ОСОБА_1 , що підтверджується випискою по картці/рахунку за період 15.01.2021 15.01.2021 та Листом за № 2011/2088258 від 09.04.2021 року (а.с. 12-13).

Вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «LEXUS ES 250, 2,5і, 5dr 6АТ», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 29.12.2020 року, із врахуванням результатів його обстеження 12.01.2021 року, 01.03.2021 року, 09.03.2021 року, 19.03.2021 року в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартість матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ), становить 209 976 гривень 10 копійок, що підтверджується Висновком судової автотоварознавчої експертизи згідно договору № 12 від 12 січня 2021 року № 28 від 29.03.2021 року, Висновком огляду та дослідження колісного транспортного засобу (КТЗ) № 28 від 12.01.2021 року (а.с. 16- 77).

Щодо виникнення недоговірного (деліктного) зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У свою чергу суд враховує те, що чинне цивільне законодавство України (стаття 1187 ЦК) містить орієнтовний (не вичерпний) перелік видів діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, та може створювати підвищену небезпеку заподіяння шкоди.

Проте у розумінні цивільного законодавства України джерелом підвищеної небезпеки може вважатися, зокрема будь-яке застосування концентрованої енергії в тих випадках, коли енергія використана не зі споживчою метою, не у побуті, а на транспорті.

Вважається джерелом підвищеної небезпеки діяльність, яка пов`язана із експлуатацією наземних транспортних засобів (автомобілів), позаяк у автомобільного транспортного засобу наявний ключовий фактор двигун, який не може забезпечувати повну контрольованість під час його експлуатації.

Законодавчим приписом пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначається, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди одній особі з вини іншої особи, остання відшкодовується винною особою.

Cудом встановлено, що 29 грудня 2020 року о 08 годині 30 хвилин на автодорозі М-06 сполученням Київ-Чоп 457 км + 200 м (поблизу села Ясенів, Бродівський район, Львівська область), ОСОБА_2 , керуючи автомобільним транспортним засобом марки «SUBARY CROSSTREK», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості в населеному пункті, здійснив обгін на перехресті та здійснив зіткнення із автомобільним транспортним засобом марки «LEXUS ES 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, який здійснював поворот ліворуч на перехресті, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Дані обставини справи встановлені судовим рішенням, тому із огляду на частину 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Із огляду на презумпцію цивільно-правової вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому доцільно враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, є те, що володільці небезпечних об`єктів зобов`язані відшкодувати шкоду лише у випадку встановлення вини у діях останніх.

Разом із цим відповідальність за шкоду, яка заподіяна внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого варто розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Під непереборною силою доцільно розуміти ознаки надзвичайності та невідворотності обставини, що об`єктивно унеможливили належне виконання особою свого обов`язку.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільців джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

За таких обставин, виходячи із засад цивільного судочинства, зокрема змагальності сторін та диспозитивності, враховуючи застереження статті 13 ЦПК України, яка вказує, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29 грудня 2020 року перед судом доведена повністю. Водночас наявності умислу потерпілого або непереборної сили під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди перед судом не доведено, а відтак вони вважаються такими, що відсутні.

За таких обставин суд всебічно та повно встановивши обставини справи, вважає, що належними, достатніми достовірними та допустимими доказами підтверджується факт дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 29 грудня 2020 року. У свою чергу внаслідок винного діяння, ОСОБА_2 , здійснюючи експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, завдав механічних ушкоджень іншому джерелу підвищеної небезпеки автомобільному транспортному засобу марки «LEXUS ES 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яке спричинило завдання позивачу матеріальних збитків. Між діянням ОСОБА_2 та завданню механічних ушкоджень автомобільному транспортному засобу марки «LEXUS ES 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , наявний безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Законодавчими приписами статтей 28-29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Здійснюючи системний аналіз цивільного законодавства України можна встановити, що в розумінні Глави 82 ЦК України шкода, яка підлягає відшкодуванню внаслідок виникнення деліктного зобов`язання завжди повинна бути реальною, себто втратами, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Помилково ототожнювати збитки та шкоду, яка підлягає відшкодуванню внаслідок недоговірного (деліктного) зобов`язання. Позаяк у розуміння законодавця в останньому випадку відшкодування шкоди спрямоване виключно на сатисфакцію (відновлення) положення потерпілого до настання винного (неправомірного) діяння заподіювача шкоди та не може передбачати собою упущену вигоду, яка застосовується для договірних зобов`язань.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наслідків (завданої шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Водночас такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Суд зауважує, що страховик відповідача (ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдану шкоду.

Водночас на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, із встановлених судом обставин справи вбачається, що страховиком відповідача (ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202253219 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу та відрахуванням франшизи.

У свою чергу страховиком відповідача обставини щодо настання страхового випадку та щодо суми нарахування відшкодування визнані, про що свідчить виплата останнім страхового відшкодування потерпілому позивачу з урахуванням договірних та законодавчих обмежень.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. Фактично страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець.

Судом під час судового засідання встановлено, що вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «LEXUS ES 250, 2,5і, 5dr 6АТ», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 29.12.2020 року, становить 209 976 гривень 10 копійок

Як встановлено доказами по справі страховиком ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 130 000 гривень 00 копійок (в межах страхового ліміту) на користь потерпілого ОСОБА_1 .

За таких обставин, всебічно та повно встановивши обставини справи на основі достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів, суд приходить до переконання, що внаслідок виникнення у відповідача ОСОБА_2 недоговірного (деліктного) зобов`язання, останній зобов`язаний відшкодувати позивачу ОСОБА_4 різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та реальною вартістю відновлюваного ремонту, що становить 79 976 гривень 10 копійок (із розрахунку: 209 976 грн. 10 коп. - 130 000 грн. 00 коп. = 79 976 грн.). Відтак позовні вимоги є підставними та підлягають повному задоволенню.

Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу понесену позивачем ОСОБА_1 .

Доказами по справі встановлено, що представництвом інтересів позивача ОСОБА_1 здійснювала адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна на підставі договору про надання правової допомоги № 12.04.21 від 12 квітня 2021 року, що підтверджується Договором про надання правової допомоги № 12.04.21 від 12.04.2021 року, Ордером серії ВС № 107042 від 14.04.2021 року (а.с. 78-83).

ОСОБА_1 були надані наступні послуги:

-аналіз документів наданих Клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав Клієнта, пошук судової практики. Адвокатом було затрачено 2 години. Вартість послуги складає 2 000 гривень;

-написання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування. Адвокатом було затрачено 2 години. Вартість послуги складає 2 000 гривень;

-представництво в Бродівському районному суду Львівської області. Адвокатом було затрачено 4 години. Вартість послуги складає 4 000 гривень, що підтверджується Детальним описом наданих послуг ОСОБА_1 (а.с. 102).

Загальна сума понесених судових витрат за надану професійну правничу допомогу становить 8 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 35 від 16 липня 2021 року (а.с. 103).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що чинний ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат, а саме: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги представником позивача ОСОБА_5 та витрати, які були понесені позивачем за надання таких послуг відповідають та належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вражає що заявлені вимоги у цій частині підлягають повному задоволенню у загальному розмірі 8 000 гривень, що у повні мірі буде відповідати понесеним судовим витратам на професійну правничу допомогу позивачем.

Щодо стягнення інших судових витрат.

Згідно із нормою частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Нормою ч. 1 ст. 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були задоволені в повному обсязі.

Доказами по справі підтверджується, що позивач за подання позову сплатив 908 гривень 00 копійок ставки судового збору.

За таких обставин, суд вважає, що з ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок ОСОБА_1 , що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Водночас позивачем під час розгляду даної судової справи понесено витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000 гривень.

Виходячи зі змісту частини третьої статті 133 ЦПК України, беручи до уваги положення частини 1 статті 141 Цивільного процесуального Закону, суд приходить до переконання щодо необхідності стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000 гривень як судових (процесуальних) витрат, які необхідні для підготовки та розгляду справи.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 79 976 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 10 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000 (трьох тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

У відповідності до підпункту 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 19.07.2021.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя Б.М. Петейчук