Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Провадження 2/689/121/21
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Соловйова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Цмикайло Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу

за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 30497,57 грн. заборгованості. Заявою про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути 23555,63 грн., з яких 22085,62 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1470,01 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором б/н від 09.10.2012 р., за яким відповідач отримала кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. При цьому, було надано заперечення на відзив відповідача, у якому представник позивача посилається на доведеність позовних вимог, обізнаність відповідача з умовами кредитного договору, оскільки відповідач не лише підписав анкету-заяву, а й спочатку належно виконував умови кредитного договору, під час дії кредитного договору звертався до банку із заявою про перевипуск кредитної карти з новим строком дії. Зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюється на оформлення документів доданих до позовної заяви, а тому вони є належними доказами. Посилається на те, що позовна давність у спірних відносинах не сплила, оскільки позивач звернувся із позовом до спливу трьохрічного строку після закінчення строку дії кредитної карти (08.2017 р.).

Відповідач в судові засідання не з`являлась. Заявою від 16.03.2021 р. зазначила про неможливість своєї явки в судове засідання та висловила згоду на отримання результатів розгляду справи на свою електронну адресу. Крім того, подала відзив, у якому проти позову заперечила посилаючись на недоведеність позовних вимог належними доказами. Зазначила, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карт не підтверджує факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача чи підпису відповідача. Виписка за договором №б/н не підтверджує факт існування боргу оскільки в ній не зазначено про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку видана ця виписка. Відсутні докази отримання відповідачем кредитної карти чи відкриття рахунку, неможливо розмежувати заборгованість за окремими картрахунками. Вважає, що позовна заява не відповідає вимогам оформлення документів та положенню ДСТУ 4163-2003, посилається на неналежне засвідчення копій документів, незрозумілість певних платежів, зазначених у розрахунку, відсутність вказівки у розрахунку на місце зняття готівкових коштів, проведення платежів до 2019 р. за карткою, строк дії якої закінчився у 2016 р., тощо. Вважаючи, що заборгованість виникла у 2012 р., просила застосувати позовну давність.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 09.10.2012 р. ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно із якою вона отримала кредитну картку «Універсальна», висловила свою згоду із тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, із яким вона ознайомилась та згідна. Погодилась на отримання примірника договору про надання банківських послуг шляхом роздруківки з відповідного сайту.

Як вбачається з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ними встановлено пільговий період 55 днів за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, 2,5% базової ставки в місяць на залишок заборгованості, при чому, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 р. 2,9%, а за тратами, здійсненими з 01.04.2015 р. 3,6%; 7% обов`язків місячний платіж (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), а з 01.04.2014 р. 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості); пеня = 0,24% від суми заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобов`язань 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Згідно із п. 1.1.7.31 Правил, строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки пені, штрафів, витрат банку становить 50 років. Пунктами 1.1.1.67., 1.1.5.1., 1.1.5.2. витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Відповідно до п. 2.1.1.3.5. договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті 1180) + 5% від суми позову.

Суд погоджується із відповідачем, що Тарифи і Умови та правила не містять підпису відповідача чи посилання на відповідача як на сторону договору, а відтак позивачем не доведено досягнення згоди із відповідачем що зазначених у цих документах умовах договору.

Водночас, відповідачем підписано анкету-заяву, у якій зобов`язання зі сплати процентів, пені, штрафів відсутні.

Як вбачається з поданого розрахунку, кредит був отриманий відповідачем та частково ним погашався, що доводить існування між сторонами відповідних зобов`язальних відносин. Посилання відповідача на незрозумілість зазначеної у розрахунку операції на суму 8935 грн., вчиненої 10.10.2012 р., а також не зазначення у розрахунку місця вчинення операцій про видачу коштів та зняття готівки не спростовує факту вчинення таких операцій. Посилання на неможливість розмежувати заборгованість за окремими картрахунками до уваги не приймається, враховуючи, що виписка за договором містить конкретні номери карток, за допомогою яких проводились платежі. Не приймається до уваги також посилання на здійснення певних платежів після закінчення строку дії кредитної карти, оскільки з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається факт видачі відповідачу кредитної карти з новим терміном дії до 08.2017 р..

Такими, що носять формальний характер та не впливають на суть спірних відносин, суд розцінює зауваження відповідача щодо невідповідності позовної заяви вимогам до оформлення документів, зазначених в ДСТУ 4163-2003, на неналежне засвідчення копій документів тощо.

Позивач, з урахування заяви про зменшення позовних вимог зазначає, що заборгованість відповідача становить 23555,63 грн., з яких 22085,62 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1470,01 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Заперечуючи проти позову у цілому, відповідач зустрічного розрахунку не надав, не подавав доказів щодо неврахування позивачем певних сум на погашення заборгованості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника відсоткова ставка не зазначена, у зв`язку із чим позивач безпідставно посилається на необхідність стягнення процентів.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на відповідному сайті як невід`ємні частини договору.

Цими витягами визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості висловила позицію, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17 висловила позицію, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивачем не доведено досягнення згоди із відповідачем у встановленій формі про сплату зазначених платежів. Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення відсотків слід відмовити, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на договорі, а положення Умов та Правил, де про це зазначено, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Судом встановлено також, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

При цьому, загальна сума основного боргу становить 22085,62 грн.. Тому, в частині стягнення цієї суми основного боргу позовні вимоги є підставними.

Відповідач просить застосувати до спірних відносин позовну давність, виходячи з того, що право на позов виникло у позивача у 2012 р., у той час як позовна заява була надійшла до суду 30.09.2020 р. (позивач у відповіді на відзив посилається на направлення позову до суду 27.09.2020 р.).

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Постановами ВСУ від 19.03.2014 р. у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 р. у справі №6-61цс14 роз`яснено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, враховуючи відсутність досягнутої у належній формі згоди сторін щодо сплати щомісячних платежів, перебіг позовної давності слід обчислювати не з 2012 р., як зазначає відповідач, а з останнього дня місяця, у якому закінчився строк дії кредитної карти, тобто, з 31.08.2017 р..

Посилання позивача на ч. ст. 259 ЦК України, згідно із якою позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, на виконання якої п. 1.1.7.31 Умов строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені, штрафів) був збільшений до 50 років, суд до уваги не приймає з наведених вище підстав недоведеності погодження істотних умов, зазначених у Тарифах, Умовах і правилах із відповідачем.

Водночас, згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З виписки за договором вбачається, що перебіг позовної давності переривався, зокрема, проведенням часткових погашень обов`язкового платежу у 2019 р.. Таким чином, у спірних правовідносинах позовна давність не сплила.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, що понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 76, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 06.10.1998 р. Білогірським РВ УМВС України в Хмельницькій області) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д, , МФО 305299) 22085,62 грн..

В частині решти вимог у позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 06.10.1998 р. Білогірським РВ УМВС України в Хмельницькій області) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д, , МФО 305299) 1970,82 грн. судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Соловйов