справа № 375/273/20
головуючий у суді І інстанції Зінкін В.І.
провадження № 22-ц/824/6447/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рокитне-цукор» про розірвання договору оренди землі, -

в с т а н о в и в :

У лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Таращанського районного суду Київської області з позовом до ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор», у якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки № б/н від 05 жовтня 2012 року зі змінами, згідно з додаткової угоди № 1 від 28 грудня 2015 року, укладений між позивачем та відповідачем - ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор» щодо земельної ділянки площею 3,99 га з кадастровим номером :08:005:0006, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 15 березня 2016 року, номер запису про інше речове право 13766350 та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню.

Зміна директора орендаря, не спричиняє автоматичного припинення спірних договірних правовідносин, а лише створює правову ситуацію, у якій виникає право вимагати судового захисту шляхом розірвання договору у сторони договору, для якої настали відповідні підстави через зміну фактичних обставин.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 920/418/19, наголосила, що право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин.

Керуючись пунктом 8.3 договору оренди зі змінами, листами від 21 січня 2019 року та від 11 березня 2020 року орендодавець, з посиланням на пункт 8.6 договору оренди земельної ділянки, просив орендаря розірвати цей договір за згодою сторін. Однак відповідач відповіді на цей лист не надав, договір оренди за згодою сторін не розірвав.

Отже відповідачем порушено принцип непорушності права приватної власності позивача на спірну земельну ділянку, а саме на вільне володіння та користування, незалежно від волі інших осіб.

Тому наявні достатні правові підстави для задоволення вимог позову, оскільки у пункті 8.6 через пункт 8.3 договору оренди передбачено можливість розірвання договору оренди землі на вимогу позивача, але відповідач відмовляється та/або ухиляється його розірвати, що передбачено умовами частини 2 статті 651 ЦК України та не суперечить частині 3 статті 31 Закону України «Про оренду землі», а відповідно до статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Представник ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор» - адвокат Квітін Р.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 077702, виданого 26 липня 2004 року Рокитнянською райдержадміністрацією Київської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 284, є власником земельної ділянки площею 3,99 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :08:005:0006, яка розташована на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області (а.с. 4).

05 жовтня 2012 року між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор» укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки № б/н, терміном на 5 років (а.с. 5-6).

28 грудня 2015 року між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди земельної ділянки № б/н від 05 жовтня 2012 року, за якою пункти 5.2, 2.2, 6.14 договору оренди земельної ділянки № б/н від 05 жовтня 2012 року викладено у новій редакції (а.с. 7).

Право оренди зі змінами зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, 15 березня 2016 року, номер запису про інше речове право 13766350 (а.с. 8).

Пунктом 8.3 договору оренди земельної ділянки від 05 жовтня 2012 року передбачено, що договір може бути припинений достроково за взаємною згодою сторін або на вимогу однієї із сторін у випадках, передбачених законодавством України та цим договором.

У пункті 8.6. договору оренди земельної ділянки від 05 жовтня 2012 року, сторони погодили, що реорганізація юридичної особи, а також зміна директора підприємства-орендаря є підставою для розірвання цього договору.

На момент укладення вищезазначених договору оренди землі та додаткової угоди до нього керівником ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор» був ОСОБА_2 .

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 06 березня 2018 року по 03 березня 2020 року керівником ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор» був ОСОБА_3 , а з 04 березня 2020 року по даний час керівником орендаря є ОСОБА_4 (а.с. 9-11, 45-46).

Позивач, в зв`язку із зміною керівника підприємства-орендаря, з посиланням на пункт 8.6 договору оренди земельної ділянки, направляв відповідачу повідомлення від 21 січня 2019 року та заяву від 11 березня 2020 року з проханням розірвати вказаний договір зі змінами за згодою сторін (а.с. 12, 47).

В зв`язку з тим, що відповіді на вказаний лист позивач не отримав, а договір оренди не було розірвано за згодою сторін, позивач все ж бажаючи розірвати договір, звернувся через свого представника до суду з цим позовом.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 наголошував на тому, що підставою для розірвання договору оренди землі є настання події, яка передбачена сторонами у договорі, а саме зміна директора підприємства-орендаря.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, проте позивачем не доведено того, що від зміни керівника підприємства-орендаря змінилась суть правовідносин сторін, розмір чи порядок виплати орендної плати та інші обставини, внаслідок яких позивач зазнав шкоди та значною мірою позбувся того, на що розраховував при укладенні договору.

Колегія апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанцій з огляду на таке.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини 1 статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 ЦК України)

Тлумачення пункту 3 частини 1 статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частинами 3 та 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно з пункту 8.3 договору оренди земельної ділянки б/н від 05 жовтня 2012 року договір може бути припинений достроково за взаємною згодою сторін або на вимогу однієї із сторін у випадках, передбачених законодавством України та цим договором, а в пункті 8.6. договору сторони погодили, що зміна директора підприємства-орендаря є підставою для розірвання цього договору.

Тобто, наведеними умовами договору передбачена можливість його розірвання на вимогу однієї із сторін та визначенні підстави для такого розірвання, без необхідності встановлення будь-яких інших передумов, зокрема істотного порушення договору.

Положення пунктів 8.3., 8.6. договору були погоджені сторонами на власний розсуд, не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, не змінені та не визнані недійсними, а тому є обов`язковими для виконання сторонами правочину.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд першої інстанції, встановивши, що змінився керівник підприємства-орендаря, і ця обставина передбачена умовами договору оренди, як підстава для його розірвання, при цьому орендодавець наполягає на розірванні договору, а орендар ухиляється від такого розірвання, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Поведінка ОСОБА_1 щодо розірвання договору оренди є послідовною та не суперечливою. Так, право орендодавця вимагати розірвання договору оренди на підставі пунктів 8.3., 8.6. виникло при зміні керівника підприємства-орендаря. Довідавшись, що у березні 2018 року змінився директор ТОВ «АФ «Рокитне-цукор», орендодавець у січні 2019 року звернувся до орендаря із письмовою заявою про розірвання договору оренди.

Відомості про надання орендарем відповідей на подану ОСОБА_1 заяву, у матеріалах справи відсутні.

Посилання суду першої інстанції на те, що від зміни керівника підприємства-орендаря позивач не зазнав шкоди та не позбувся того, на що розраховував при укладенні договору, на обґрунтованість позовних вимог не впливають, оскільки ОСОБА_1 просив розірвати договір не у зв`язку з істотним порушенням договору орендарем, а у зв`язку із настанням події, яку сторони, на власний розсуд, керуючись принципом свободи договору, погодили як підставу для розірвання договору оренди земельної ділянки.

У разі якщо ТОВ «АФ «Рокитне-цукор» не погоджувалось із такими підставами розірвання договору оренди, воно на стадії укладання договору або додаткової угоди до договору, мало право навести свої заперечення або запропонувати внесення відповідних змін.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 375/278/20 (провадження № 61-3449св21).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор» на користь позивача підлягає стягненню 840 грн 80 коп. судового збору за подання позовної заяви та 1261 грн 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року скасувати з ухваленням у справі нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рокитне-цукор» про розірвання договору оренди землі задовольнити.

Розірвати договір оренди земельної ділянки № б/н від 05 жовтня 2012 року зі змінами, згідно з додаткової угоди № 1 від 28 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рокитне-цукор» щодо земельної ділянки площею 3,99 га з кадастровим номером :08:005:0006, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 березня 2016 року, номер запису про інше право 13766350.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рокитне-цукор» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 грн 80 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова