Справа № 589/4124/20
Провадження № 2/589/464/21
18 березня 2021 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.,
з участю секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач, всупереч нормам ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не виконує зобов`язання по оплаті послуг теплопостачання.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася, відзиву не надала.
З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 18 березня 2021 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» рішенням виконкому Шосткинської міської ради № 226 від 28.07.2006 року визначене виконавцем послуг з централізованого теплопостачання для опалення та підігріву питної води. Також рішенням виконкому Шосткинської міської ради за № 38 від 31.01.2011 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 792 від 27.06.2014р, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг № 1171 від 30.03.2015р., № 1101 від 09.06.2016р., №1536 від 28.12.2017р., №1777 від 10.12.2018р. та №143 від 05.02.2019р. були встановлені тарифи на послуги теплопостачання.
Судом встановлено, що відповідач у період, за який заявлена до стягнення заборгованість, була споживачем послуг позивача з огляду на наступне. ОСОБА_1 до 09.04.2020р. була власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру було набуто нею на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 23.01.2008р. Наведені обставини встановлені з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та змісту п. 1.3 договору купівлі-продажу квартири (з відстроченням платежу) від 09.04.2020р. /а.с. 6, 7-8/.
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири (з відстроченням платежу) від 09.04.2020р., 09.04.2020р. ОСОБА_1 здійснила продаж вказаної квартири товариству з обмеженою відповідальністю «Промторг 2020». При цьому право власності на це майно було зареєстровано за новим власником лише 16.04.2020р. /а.с.9/, тобто саме з цієї дати було припинено право власності відповідача на дану квартиру відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України.
Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник квартири зобов`язаний сплачувати комунальні послуги в повному обсязі у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору та інших правочинів, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець), зобов`язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і до 30.04.2019р.) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Аналогічне визначення міститься і в ч. 1 ст.1 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введений в дію з 01.05.2019р.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і до 30.04.2019р.) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживачем - є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Виконавець і споживач є учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг і за приписами статті 6 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введений в дію з 01.05.2019р.
Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і до 30.04.2019р.) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введений в дію з 01.05.2019р., також визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
В свою чергу, статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила) встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Таким чином, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем у справі у період, за який заявлена заборгованість, існували взаємні права та обов`язки: у позивача - по наданню послуг у строк та належної якості, а у відповідача - по оплаті цих послуг та можливості оспорювати їх якість та ціну.
Споживаючи послуги по теплопостачанню, відповідач не оспорювала їх ціни та якості.
Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 223, 258, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області А.Р.Курбанова