Справа № 490/930/21
н/п 2/490/2652/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 березня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій вона просить суд винести рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.12.2018 року між сторонами; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дати подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як дружини, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами припинено. Позивачка вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.

Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільна дитина сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Крім того, позивачка не працює, так як доглядає дитину, джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, не має. Відповідач матеріально не допомагає, тому позивачка змушена звернутись до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 12.02.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.03.2021 року до канцелярії суду надійшла заява позивачки про розгляд справ без її участі. Вимоги позивачка підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки за останнім відомим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті. Проте, про поважність причин неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, відзив на позов не надсилав.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року постановлено проводити заочний розгляд даної справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

01.12.2018 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №819. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 01.12.2018 року.

Від спільного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 29.05.2019 року, актовий запис №656.

Із позовної заяви встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені та подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього Кодексу.

Згідно зістаттею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Приписами статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За положенням частин першої, другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, відсутність доказів його непрацездатності або наявності на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, солідарний обов`язок батьків, щодо утримання дитини, суд приходить до висновку про задоволення вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання, як дружини, суд виходить з наступного.

Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання, у разі проживання з нею дитини, - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів того, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів.

З цих підстав, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.

Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн., сплачений нею за подання позовної заяви про розірвання шлюбу.

Оскільки позивачка, у відповідності до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1816,00 грн.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Україна, 01 грудня 2018 року, актовий запис № 819.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 09.02.2021 року і до досягнення дитиною трьох річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір по справі у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Саламатін