П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Київ

справа № 753/19417/20

провадження № 22-ц/824/251/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року у складі судді Комаревцевої Л.В., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі 20 000 грн. щомісячно, починаючи з дня прийняття судом позову до провадження і до досягнення дитиною повноліття.

Одночасно із позовом, ОСОБА_2 подано заяву, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача, до ухвалення рішення у даній справі, передавати їй малолітнього ОСОБА_3 ,щотижня з 10:00 кожного вівторка до 10:00 кожної суботи; у вихідні дні з 10:00 кожної першої та третьої суботи до 20:00 того ж дня.

Мотивуючи заяву, позивач зазначила, що востаннє бачила дитину 05 листопада 2020 року та цього ж дня відповідач разом зі своєю співмешканкою викрав дитину у неї та відмовився повертати, пославшись на вирішення спору в судовому порядку. Відповідач повністю ізолював її від спілкування та участі у вихованні сина, налаштовує дитину проти неї. Крім того, позивач припускає, що відповідач застосовує до дитини психологічне насильство.

Відтак, оскільки позивачу чиняться перешкоди у спілкування з сином в результаті яких можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти, що вплине на результат розгляду справи, ОСОБА_2 просила задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 у будні дні з 10-00 кожного вівторка до 10-00 кожної суботи та у вихідні дні з 10-00 кожної першої та третьої суботи до 20-00 того ж дня; зобов`язано батька ОСОБА_1 передавати малолітню дитину його матері ОСОБА_2 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, порушує принципи змагальності та рівності сторін.

Вказує, що даною ухвалою суд, фактично вирішив позовні вимоги ОСОБА_2 , а також порушив норми матеріального права, зобов`язавши передати позивачу дитину, не враховуючи бажання дитини, його потреби та інтереси.

Апелянт вважає, що суд, при відкритті провадження у даній справі, без жодних доказів надав позивачу можливість відібрати у нього дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Позивач зазначає, що суд, забезпечивши її позов у даний спосіб, не міг вирішити справу по суті, оскільки графік спілкування не є предметом спору.

Окрім того,ОСОБА_2 зауважує, що суд, до вирішення справи по суті, тобто, до встановлення місця проживання дитини, забезпечив рівні умови кожного з батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Інші учасники повідомлені про час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК; а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник з сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_2 просила суд до набрання судовим рішенням у справі законної сили, забезпечити позов шляхом зобов`язання відповідача, до ухвалення рішення у даній справі, передавати їй малолітнього ОСОБА_3 , щотижня з 10:00 кожного вівторка до 10:00 кожної суботи; у вихідні дні з 10:00 кожної першої та третьої суботи до 20:00 того ж дня.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У даній справі, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дитиною.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в повному обсязі, суд виходив з того, що обраний позивачем вид забезпечення позову відповідає вимогам закону, є співмірним із заявленими вимогами та буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між малолітньою дитиною з матір`ю.

Колегія суддів погоджується із необхідністю забезпечення побачень та спільного проведення часу дитини з матір`ю на час розгляду справи судом. Проте, колегія суддів, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо вжиття саме запропонованих позивачем заходів, з урахуванням доводів апеляційної скарги про те, що суд забезпечивши позов, фактично визначив місце проживання дитини, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали із постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 надавати позивачу ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1. , кожної суботи місяця з 10.00 год. до 17.00 год. без присутності батька.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 04 квітня 2018 року (справа №344/16653/16-ц).

Доводи апеляційної скарги відповідача, що суд порушив норми матеріального права, зобов`язавши передати позивачу дитину, не враховуючи бажання дитини, його потреби та інтереси, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаним судовим рішенням не порушено його права як батька, так як часткове забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням позову по суті спору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи місяця з 10.00 год. до 17.00 год. без присутності батька.

В решті вимог заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складений 26.03.2021 року

Головуючий:

Судді: