Провадження №2/263/150/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кияна Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, третя особа: ОСОБА_3 , за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який згодом уточнив та в якому просив визнати спільною сумісною власністю сторін у справі автомобіль «Mitsubishi Lancer», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , виділити відповідачу вказаний автомобіль, стягнути з відповідача 50% ринкової вартості зазначеного автомобіля у розмірі 70450 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

В мотивування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 23.08.2002 по 15.10.2019 сторони перебували у шлюбі, фактично шлюбні відносини припинено з квітня 2019 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано на відповідача. Під час розгляду справи виявлено, що відповідач відчужила вказаний транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_5 , у зв`язку із чим державний номерний знак змінено на НОМЕР_2 . Між тим вказаний автомобіль був спільним сумісним майном подружжя, а тому Ѕ належить позивачу, а відчуження здійснено без його згоди. На підставі зазначеного позивач вважає, що він має право на 50% компенсації від вартості автомобіля, зважаючи на звіт про оцінку вартості спірного автомобіля, здійсненого ФОП ОСОБА_6 , станом на 07.11.2019. Вказаний звіт надано за середніми ринковими показниками вартості транспортного засобу з аналогічними характеристиками, враховуючи відсутність у оцінювача доступу до спірного автомобіля.

ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати за нею грошові кошти в розмірі 82000 грн, як особисту приватну власність, які були отримані внаслідок продажу квартири, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2001, стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 82000 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову ОСОБА_7 зазначила, що за період шлюбу сторонами було набуте майно, серед якого - чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана 15.10.2012 за 108400 грн та зареєстрована в рівних частках на позивача та відповідача. Для купівлі цієї квартири сторони позичали грошові кошти. 27 липня 2013 року ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2001. Вартість цієї квартири на підставі висновку про вартість майна від 23.07.2013 складає 95200 грн. за рахунок отриманих грошей від продажу квартири сторони повернули суму боргу, що позичали для придбання чотирьохкімнатної квартири. Тому на придбання чотирьоїкімнатної квартири ОСОБА_8 було витрачено 82000 грн особистих коштів, які були нею отримані від продажу її квартири.

На зустрічний позов ОСОБА_1 надав суду відзив, в якому просив зустрічну позовну заяву вважати неподаною та повернути, а у разі вирішення судом питання при прийняття зустрічного позову - в задоволенні відмовити в повному обсязі. При цьому зауважив, що зустрічна позовна заява подана з порушенням строків, первісний та зустрічний позови мають різні предмети позовних вимог.

За час шлюбу сторонами було придбано таке майно:

-квартиру АДРЕСА_3 , право власності на яке було зареєстровано в рівних частках. В подальшому при вирішенні питання про поділ майна подружжя в позасудовому порядку право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 ;

-квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстровано в рівних частках. В подальшому при вирішенні питання про поділ майна подружжя в позасудовому порядку право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 ;

-автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 не довела факт сплати боргів подружжя саме за кошти, отримані нею від продажу її квартири. Крім того, протягом 2012 року позивач мав постійне місце роботи та дохід. Договір про купівлю квартири АДРЕСА_1 не містить положень щодо купівлі вказаного майна у кредит чи за договором позики.

ОСОБА_4 надала суду відповідь на відзив та зазначала, що строки подачі позову не порушені, з огляду на те, що вона зверталась за правничою допомогою. Первісний та зустрічний позови доцільно розглядати в одному провадженні, оскільки предметом розгляду є майно, придбане сторонами під час шлюбу.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.12.2019 провадження у справі відкрито, вирішено проводити розгляд справи в порядку витребувані докази.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.01.2020 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_9 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.07.2020 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, об`єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21.01.2021 вирішено перейти зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження розгляду справи.

Ухвалами Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.01.2021 витребувані докази у Головного управління ДПС У Донецькій області, Територіального сервісного центру МВС № 1441.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.04.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідно до них правовідносини.

Рішенням Жовтневого районного суду від 15.10.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , зареєстрований 23.08.2002 в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 511 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_10 залишити дошлюбне прізвище ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий висновок узгоджується з висновком ВП ВС у постанові від 21.11.2018 по справі № 372/504/17.

Відповідно до звіту про оцінку вартості автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний № НОМЕР_3 , від 07.11.2019, оцінювач вважає, що ринкова вартість вказаного автомобіля складає 140900 грн.

Територіальний сервісний центр № 1441 листом №31/5-144110106 від 20.12.2019 надав суду облікову картку № НОМЕР_4 від 14.12.2019, відповідно до якої у вказану дату було здійснено перереєстрацію у зв`язку зі зміною анкетних даних власника (без зміни реєстрації) Mitsubishi Lancer, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , дата первинної реєстрації 07.12.2007.

Відповідно до облікової картки № НОМЕР_5 від 14.12.2019 власником Mitsubishi Lancer, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , попередній номерний знак НОМЕР_3 , 2007 року випуску належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №1441/2019/1824694 від 14.12.2019.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 1441/2019/1824694 транспортного засобу від 14.12.2019 ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, сірий, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 47000 грн.

Листом № 31/5-1441-538 від 03.02.2021 Територіальний сервісний цент МВС № 1441 повідомив, що станом на 02.02.2021 транспортний засіб Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_7 , 2007 року випуску зареєстрований за ОСОБА_12 .

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль придбано під час шлюбу. Враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд доходить висновку, що спірний автомобіль належав позиву і відповідачу на праві спільної власності в рівних частках.

Також з матеріалів справи вбачається, що 14.12.2019, тобто після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 продала спірний транспортний засіб. Доказів надання ОСОБА_1 згоди на відчуження автомобіля матеріали справи не містять.

На підставі викладеного суд доходить висновку про задоволення позовних вимог щодо компенсації Ѕ вартості спірного автомобіля ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розміру вартості спірного автомобіля суд враховує звіт про оцінку вартості автомобіля Mitsubishi Lancer , номер кузова НОМЕР_1 , від 07.11.2019, відповідно до якого вартість такого автомобіля становить 140900 грн. Також суд бере до уваги вартість спірного автомобіля, визначену договором № 1441/2019/1824694 від 14.12.2019 та домовленістю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі 47000 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Зважаючи, що ОСОБА_4 відчужила спірний автомобіль після розірвання шлюбу, без згоди ОСОБА_1 , неможливості визначення реальної вартості цього автомобіля, встановлення ціни за домовленістю сторін у договорі купівлі-продажу, суд доходить висновку про визначення вартості автомобіля відповідно до звіт від 07.11.2019 про оцінку вартості автомобіля Mitsubishi Lancer , номер кузова НОМЕР_1 , у розмірі 140900.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_4 не надала суду доказів іншої ринкової вартості спірних транспортних засобів. Визначена у договорі купівлі- продажу автомобіля його вартість у розмірі 47000 грн. не містять посилань на оцінку майна та документи на підтвердження його оцінки, проведеної відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», тому такі не можуть вважатися доказами дійсної вартості спірного транспортного засобу на час розгляду справи.

На підставі викладеного суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_8 Ѕ ринкової вартості спірного автомобіля у розмірі 70450 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю сторін у справі та виділення цього автомобіля ОСОБА_4 задоволенню не підлягають з огляду на те, що вказаний транспортний засіб відчужено, неодноразово був предметом договорів купівлі-продажу третіх осіб та вибув як з власності так і з фактичного володіння сторін у справі. Крім того, такі позовні вимоги не є належним засобом захисту прав позивача у справі про поділ спільного майна подружжя. Стягнувши на користь позивача половину ринкової вартості вказаного транспортного засобу, суд вважає, що порушені права позивача були ефективно відновлені та захищені.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 194512287 від 23.12.2019 ОСОБА_10 є власником квартири АДРЕСА_3 .

За договором купівлі-продажу від 15.10.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_10 придбали в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 за 108400 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.07.2013 ОСОБА_10 продала ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2001 року. Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 95400 грн, які отримані ОСОБА_14 від ОСОБА_13 .

Відповідно до розписки від 29.10.2020 ОСОБА_15 позичила 45000 грн ОСОБА_10 для придбання чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . У 2013 році гроші ОСОБА_10 були повернуті в повному обсязі.

Листом від 02.11.2020 ОСОБА_16 підтвердила, що вона у 2012 році позичила 30000 грн. ОСОБА_10 для придбання чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Грошові кошти позичала без встановленого строку повернення, до моменту продаж ОСОБА_10 власного житла. У 2013 році грошові кошти ОСОБА_10 були повернуті в повному обсязі.

З розписки від 15.10.2020 вбачається, що ОСОБА_17 у 2012 році позичила 7000 грн ОСОБА_10 для придбання чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . У 2013 році гроші ОСОБА_10 були повернуті в повному обсязі.

Згідно з довідкою КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» № 32 від 22.05.2020 ОСОБА_1 працює у вказаному закладі за основним місцем роботи та займає посаду лікар-гінеколог-онколог. Заробітна плата за 2012 рік становить 30605,89 грн. Середня заробітна плата за 2012 рік становить 2550,49 грн. Затримок по видачі заробітної плати не було.

Згідно з листом Головного управління ДПС у Донецькій області № 4549/6/05-99-12-03-16 від 10.02.2021 ОСОБА_1 отримував заробітну плату з 01.01.2009 по 31.12.2012.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_8 про визнання за нею 82000 грн як особисту власність та стягнення цієї суми з відповідача, суд керується презумпцією спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, та обов`язковість її спростування належними та допустимими доказами тим, хто її спростовує.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу сторони придбали в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 . Також позивачем надані розписки, відповідно до яких сторонам у справі надавались грошові кошти для придбання вказаної квартири та про повернення грошових коштів в повному обсязі у 2013 році. Матеріалами справи підтверджується факт продажу ОСОБА_8 25.07.2013 особистої квартири АДРЕСА_2 за 95400 грн.

Між тим, ОСОБА_8 не надала суду доказів використання її особистих грошових коштів, отриманих від продажу її особистої квартири, саме для придбання квартири АДРЕСА_1 або для погашення заборгованості за договорами позики, а тому позивачка не спростувала презумцію спільності права власності подружжя на майно.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення та визнання за нею особистою приватною власністю 82000 грн.

Частина 1 статті 158 ЦПК України передбачає, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі зазначеного, суд доходить до висновку про зняття арешту на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.01.2020.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 суд задовольняє частково, його судові витрати складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання позову, 384,20 за забезпечення доказів та 384,20 за забезпечення позову, експертизи щодо вартості спірного автомобіля, 1000 грн., а тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судові витрати у розмірі 1268,40 грн.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 31.05.2019 (далі Договору), Додатку №2 до Договору від 08.11.2019, підписаних позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Д`яконової К.І., квитанції та акту прийму-передачі послуг, звіту, витрати на професійну правничу допомогу складають 6000 грн.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, керуючись принципом співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст. ст.11-13, 229, 235, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 70450 (сімдесят тисяч чотириста п`ятдесят) гривень.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 1268,40 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., а всього 4268,40 (чотири тисячі двісті шістдесят вісім), 40 грн.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.01.2020.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_8 .

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_9 .

Третя особа ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП - НОМЕР_10 .

Суддя Д.В. Киян