Справа № 405/400/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павліченко О.І., звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0277 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що позивач за договором дарування частини будинку від 08.07.2003 року отримав від ОСОБА_4 ни та ОСОБА_5 у власність 13/20 частин жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці площею 277,4 кв.м. та яку прийняв у фактичне управління та користування.Дарувателі діяли на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 від 21.05.2003 року, згідно якого спадщина складається з13/20 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю ОСОБА_6 та земельної ділянки загальною площею 277.4 кв. м., переданою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 037618, виданого Кіровоградською міською радою 01.08.2000 р. за № 9021.

Однак зазначає, що до вказаного договору дарування, за яким до ОСОБА_1 перейшли у власність 13/20 житлового будинку під АДРЕСА_1 не було включено земельну ділянку, на якій вони розташовані, оскільки на момент його нотаріального посвідчення дарувателі не зареєстрували на неї право власності у встановленому порядку. В подальшому, за час свого життя дарувателі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , також не здійснили державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку.Після смерті дарувателя ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем належного їй майна та майнових прав є ОСОБА_3 , а після смерті дарувателя ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем належного їй майна та майнових прав є ОСОБА_2 , на яких також не зареєстровано право власності на зазначена земельну ділянку, оскільки земельна ділянка кадастровий № :31:214:0064 з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, площею 0.0277 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_6 .

У зв`язку з вищезазначеним, оскільки позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на підставі договору дарування, позивач вважає, що він набув право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому домоволодіння, але на даний час, факт переходу права власності на земельну /присадибну ділянку/, що є предметом позову, від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє на неї свої права, тобто до позивача, можливо встановити тільки за рішенням суду внаслідок смерті як первинного її власника, так і спадкоємців-дарувателів. Тому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну /присадибну/ ділянку площею 0,0277 га, кадастровий номер :31:214:0064, для будівницта та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Павліченко О.І. у судове засідання надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просила проводити розгляд справи без її участі (а.с. 42).

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив провести розгляд справи без його участі (а.с. 58).

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі договору дарування частини будинку від 08.07.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Латушкіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1443, ОСОБА_1 прийняв у дар належні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві приватної власності 13/20 частини жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1154646 від 04.08.2003 року (а.с. 21, 22).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке складається з 13/20 часин жилого будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 277,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.05.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Гарською В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1292 (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла (а.с. 19). ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 18).

Згідно довідки приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В. від 29.12.2020 року за № 114/01-16, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 39).

Як вбачаться з матеріалів спадкової справи від 01.05.2007 року до майна померлої ОСОБА_5 , наданих нотаріусом на запит суду, спадкоємцем на спадкове майно, яке складається з квартири під АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 (а.с. 74-98).

Проте, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.09.2020 року № НВ-020 земельна ділянка площею 0,0277 газа кадастровим номером :31:214:0064 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_6 (а.с. 34), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

Статтями 15, 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі № 6-253цс16.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц.

Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщені відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року в справі № 902/341/17 вказав, що виходячи з положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, слід дійти висновку, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.

Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача на земельну ділянку, на якій розташований відповідний об`єкт нерухомості, припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами.

При цьому судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на 13/20 частини жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0277 газа кадастровим номером :31:214:0064 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , що вказує на те, що до ОСОБА_1 перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,0277 газа кадастровим номером :31:214:0064 без зміни її цільового призначення, яка належить на праві власності попередньому власнику частини житлового будинку ОСОБА_6 .

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки до позивача на підставі договору дарування перейшло право власності на 13/20 частин житлового будинку, який розміщений на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, приймаючи до уваги визнання відповідачами позову, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 19, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ) про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну /присадибну/ ділянку площею 0,0277 га, кадастровий номер :31:214:0064, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда В.В. Драний