Справа № 761/770/20
Провадження № 2/761/1339/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мальцева Д.О.

при секретарі: Колодяжний В.Є.

представник відповідача СБУ Зарєчний Д.С.

представник відповідача ДБР Федорченко Д.А.

представник ТУ ДБР Баловнева Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про відвід головуючому судді ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національне антикорупційне бюро України, Державне Бюро Розслідувань, Територіальне Управління Державного Бюро Розслідування, розміщене у м. Києві, Служба Безпеки України, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірною незаконною бездіяльністю органів державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вказана цивільна справа.

04.08.2021р. через канцелярію суду позивачем подано заяву про відвід головуючому по справі судді ОСОБА_2 Заява про відвід обґрунтована тим, що на думку заявника суддею вчиняються дії, які вказують на його упередженість. Зокрема, позивач вказує, що суддею ОСОБА_2 02.10.2020р. прийнято неправосудне рішення з аналогічних правовідносин. На думку заявника, суддя ОСОБА_2 приймаючи вказане рішення у справі № 761/18042/19, виконував помсту за свого колегу ОСОБА_3, який перебуває під формальним слідством структурою ДБР. Крім цього, відносно судді ОСОБА_2 існують ухвали Печерського і Деснянського судів про порушення відносно судді ОСОБА_2 кримінальних проваджень за службовий злочин щодо прийняття незаконного рішення. За таких обставин, заявник вважає, що суддя ОСОБА_2, незаінтересований у встановленні істини у справі, є необ`єктивним та упередженим, а тому підлягає відводу.

Позивач у судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив.

Представник СБУ, ДБР, ТУ ДБР не підтримали подану заяву про відвід, зазначили що вона є безпідставною та необґрунтованою.

Дослідивши подану заяву, заслухавши пояснення представників відповідачів, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Частиною 1ст. 36 ЦПК України визначенні підстави для відводу (самовідводу) судді, а саме: суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Згідно практики Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності неупередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, необхідно у кожній окремій справі вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Як вбачається зі змісту заяви доводи позивача зводяться про наявність відносно головуючого судді ОСОБА_2 кримінальних проваджень за заявою самого позивача за результатами прийнятого рішення з аналогічних правовідносин, а тому головуючий суддя не зможе об`єктивно прийняти законне рішення.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Крім цього, положеннями ст.36 ЦПК України не передбачено такі підстави для відводу, як наявність зареєстрованих кримінальних проваджень.

За таких обставин заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами ЦПК України, таких підстав суддею не встановлено, а обставини, які б викликали сумнів в неупередженості судді ОСОБА_2 і унеможливлювали винесення об`єктивного рішення у справі також не встановлено.

Враховуючи викладене, вважаю, що заява про відвід, не містить правового обґрунтування підстав відводу головуючому судді ОСОБА_2, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 258 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про відвід головуючому судді ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національне антикорупційне бюро України, Державне Бюро Розслідувань, Територіальне Управління Державного Бюро Розслідування, розміщене у м. Києві, Служба Безпеки України, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірною незаконною бездіяльністю органів державної влади - залишити без задоволення.

Продовжити розгляд цивільної справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: