Справа № 529/293/20
Провадження № 2/529/4/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.

при секретарі - Скрипник Р.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

представника позивача - адвоката Божко Т.Б.,

представника відповідача - адвоката Маліченка Д.В.,

представника третьої особи - Мирної А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги - виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Полтавська районна державна адміністрація, служба у справах дітей Диканської районної державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

27.04.2020 позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про надання їй дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позивач в обґрунтування позову вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 01.12.2014 розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. Так, у зв`язку із складною економічною ситуацією в Україні, позивач вимушена була декілька разів виїжджати за межі України, до Республіки Фінляндії на заробітки, де на даний час у неї укладений безстроковий контракт та відкрита трудова віза. В подальшому, відповідач надав один раз дозвіл на виїзд їхнього сина за межі України на період літніх канікул, але дозволу на його залишення у Республіці Фінляндія з метою навчання не надав, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду. На даний час малолітній син сторін є учнем другого класу Калашниківського навчально-виховного комплексу Мачухівської сільської ради Полтавського району, хоча мав можливість навчатися у підготовчому класі у Фінляндії, вивчати англійську та фінську мови із однолітками.

Сама ж позивачка уклала шлюб із ОСОБА_4 , який проживає на території Республіки Фінляндії. Позивачка має можливість взяти із собою сина, робочий час дозволяє приділяти належну увагу сім`ї та вихованню її дітей, які зможуть навчатися у школі, отримувати гарну освіту, яка є одна з найкращих у світі. Але, відповідач по справі крім того, що зовсім не займається вихованням малолітнього сина ОСОБА_3 та постійно перебуває за межами України, повністю відмовляє надати дозвіл на тимчасовий виїзд їхньої дитини до Республіки Фінляндії для навчання і проживання у її родині.

29.04.2020 ухвалою судді ОСОБА_8. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

26.05.2020 представником відповідача подано відзив на позов, в якому останній вказав, що 30.05.2012 позивач та відповідач зареєстрували шлюб в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився спільний син ОСОБА_3 , який зараз проживає з матір`ю. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2015 року стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 01.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що в 2019 році у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, але не зазначає той факт, що відповідачем аліменти сплачувалися регулярно починаючи з 01.12.2014 до моменту звільнення зі служби в Національній поліції, а саме 28.12.2019, що стало причиною відсутності у нього будь-яких доходів та спричинило виникнення заборгованості зі сплати аліментів, яку він після влаштування на постійне місце роботи погасив в повному обсязі разом зі штрафними санкціями. До того ж у позивача з відповідачем була усна домовленість про те, що в період відсутності роботи відповідач не сплачуватиме аліменти.

Також зазначив, що спільний син ОСОБА_6 проживав в періоди з 10.11.2016 по 15.11.2017 та з 27.04.2018 по 22.05.2019 разом з батьком. В кінці травня 2019 року позивач, отримавши у батька дозвіл на виїзд дитини за кордон, забрала сина. З того моменту позивач обмежений в спілкуванні та вихованні свого сина.

Під час проживання разом з відповідачем малолітній ОСОБА_3 отримував належне виховання, піклування та турботу в повноцінній сім`ї свого батька, відвідував ДНЗ "Пролісок" Стасівської сільської ради, де спілкувався з однолітками, мав всі необхідні умови для соціального, психологічного та духовного розвитку для дітей його віку.

Поруч з місцем проживання позивача знаходиться Стасівська ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. М. Башкірцевої в якій його син зможе отримати належну освіту разом зі своїми однолітками з якими виховувався в дитячому садочку, буде розвиватися фізично та морально.

Також, поруч з відповідачем проживає його мати ОСОБА_1 , яка є бабусею ОСОБА_3 , яка теж проявляє турботу та бере активну участь у його вихованні та сприяє створенню належних умов для розвитку дитини. Просив позовні вимоги відхилити.

19.06.2020 позивачем подана уточнена позовна заява, в якій уточнені позовні вимоги, а саме остання просила надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Фінляндської Республіки, для навчання та проживання в родині матері ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , у супроводі його матері ОСОБА_7 , чи уповноважених нею осіб, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , в період з 14 липня 2020 року по квітень 2024 року .

Представником відповідача 30.06.2020 на адресу суду надіслано заперечення на уточнену позовну заяву, в якому вказав, що дійсно відповідач працює за територією України та не займається належним вихованням свого сина, тому що в даний час складна економічна ситуація, де знайти роботу з достатнім рівнем заробітку щоб сприяти повному та всебічному розвитку свого сина дуже складно. Позивач також розуміє дану ситуацію та виїздить до Фінляндської Республіки в пошуках достатнього заробітку щоб забезпечувати всім необхідним свою сім`ю.

Перебуваючи на роботі за кордоном відповідач підтримує зв`язок з ОСОБА_5 , регулярно сплачує аліменти, переймається його майбутнім та безумовно бажає своєму сину надати все необхідне для повноцінного, гармонійного та достатнього розвитку в суспільстві і при цьому всьому зберегти з ним тісні відносини батька й сина.

Відповідач вважає, що надання дозволу на виїзд ОСОБА_3 до Фінляндської Республіки на значний період, а саме з 14.07.2020 року по квітень 2024 року, може посприяти тому, що їхні відносини втратять тісний зв`язок і його син буде позбавлений батьківського піклування, а це також є значним порушенням прав дитини.

У зв`язку з чим просить позовні вимоги позивача до відповідача відхилити в повному обсязі.

09.09.2020 на підставі розпорядження керівника апарату здійснено повторний авто розподіл справи, у зв?язку із звільненням судді ОСОБА_8 у відставку та справа розподілена судді Петренко Л.Є.

14.09.2020 суддею Петренко Л.Є. дана справа прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.10.2020 позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій уточнені позовні вимоги, а саме щодо періоду виїзду дитини за кордон - з 14.12.2020 по квітень 2024 року.

16.11.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позов підтримала та пояснила, що вона із 2016 року працює за кордоном у Фінляндії, спочатку працювала за кордоном по пів року, зараз укладений безстроковий трудовий контракт. Її середньомісячний заробіток складає близько 1700 євро, у чоловіка 2000-2400 євро, мають орендоване житло, поряд розташована школа. Відповідач один раз надавав дозвіл на виїзд сина за кордон, це було у 2019 році, ОСОБА_6 приїжджав до Фінляндії на літні канікули, після цього відповідач на неодноразові прохання її та сина не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Теперішній чоловік не заперечує проти проживання з ними дітей, він з ними дружить та допомагає їм вивчити іноземну мову. Натомість рідний батько ОСОБА_5 сином не займається, працює за кордоном, сина бачить рідко. Просить позов задовольнити та дозволити сину приїхати до Фінляндії на навчання та проживання з матір`ю до квітня 2024 року.

Представник позивача - адвокат Божко Т.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. При цьому вказала, що у позивачки відкрита віза у Республіці Фінляндія до 2024 року, де вона працює за контрактом. В цій країні позивачка проживає із чоловіком ОСОБА_9 , орендують житло, яке розташоване біля школи. Є можливість щоб дитина ОСОБА_10 проживав у повній родині разом із матір?ю в Фінляндії, але батько не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Щодо навчання дитини представник пояснила, що у Республіки Фінляндія існує обов?язок у батьків з?явитися до муніципалітету та зарахувати дитину до школи. У випадку, якщо дитина не знає фінської мови, такі діти автоматично зараховуються до школи у клас, де вчитель знає російську чи українську мову, такі класи є у кожній школі і там діти вивчають фінську мову в тому числі. Дитина ОСОБА_10 досить комунікабельний, гарно адаптується в нових умовах і йому не складно буде знайти нових друзів, тим більше що він сам бажає проживати із мамою у Фінляндії. Також, представник уточнила позовні вимоги в частині періоду надання дозволу на виїзд за кордон, а саме з дати набрання рішенням законної сили до квітня 2024 року.

Представник відповідача - адвокат Маліченко Д.В. в судовому засіданні позов позивача не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Вказав, що позивачем не надано доказів того, що в іншій країні дитині буде краще, ніж в Україні, де у нього є всі умови для проживання та розвитку. Позивачем не вказується, де саме буде навчатися дитина, є невстановленими умови проживання позивачки в Республіці Фінляндія, чи буде підходити дитині клімат іншої країни тощо. Вважає, що позов поданий не в інтересах дитини. Також посилається на правову позицію Верховного Суду у справі № 643/1090/17 щодо подання доказів в таких категоріях спорів. Окрім того позивачем не надано доказів повернення дитини до України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився, хоча був повідомлений про розгляд справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки та оголошення, розміщене на сайті Судової влади України.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області Мирна А.А. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Вказала, що малолітній ОСОБА_6 бажає проживати із мамою та навчатися у Фінляндії, про що він казав особисто. При цьому проживання дитини із матір?ю позитивно вплине на емоційний та психічний стан дитини. Вважає, що зміна місця проживання для ОСОБА_5 не буде психологічною травмою, оскільки він буде разом із матір?ю, що вплине на дитину позитивно. Також, проаналізувавши поведінку малолітнього ОСОБА_5 , представник зазначила, що він вільно спілкується, спокійно відповідає на питання, добре висловлює свої думки для його віку, зі слів ОСОБА_5 під час перебування у Фінляндії він швидко знайшов нових друзів і йому було цікаво в іншій країні. Вважає, що ОСОБА_6 швидко адаптується в нових умовах, бо буде поряд із матір?ю, яка всіляко йому буде допомагати у цьому.

Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з`явився, а цей орган надав до суду письмові пояснення в обґрунтування яких вказав, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою контролю, що встановлено законом. У зв`язку з цим, третя особа керуючись виключно інтересами дитини, просили прийняти рішення, яке буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього ОСОБА_3 .

Представник третьої особи - служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації в Полтавській області в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надіслав висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 в якому вказав, що згідно із рішенням комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 30.06.2020 вважають за можливим визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю позивачкою за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_11 у країні Фінляндії за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Божко Т.Б., представника відповідача - адвоката Маліченка Д.В., представника служби у справах дітей Диканської РДА Мирної А.А., дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 30 травня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави від 01.12.2014 та 15.01.2015 року шлюб між сторонами у справі розірвано та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття (а.с.9,10).

Так, після розірвання шлюбу між сторонами по справі, дитина, за спільною згодою сторін, проживала разом з матір`ю.

Відповідно до довідки ЖЕО № 2 Полтавської міської ради від 27.02.2020 ОСОБА_1 разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13).

Певний проміжок часу (в сукупності близько 2 років) малолітній ОСОБА_6 проживав разом із батьком, мав усе необхідне для його розвитку, відвідував дитячий садок в період з 10.11.2016 по 15.11.2017 та з 27.04.2018 по 22.05.2019.

З травня 2019 року малолітній ОСОБА_10 проживає із матір?ю.

Відповідно до виданої Калашниківським навчально-виховним комплексом довідки вбачається, що ОСОБА_2 , як батько учня 1 класу ОСОБА_3 не спілкувався з керівником 1 класу та адміністрацією закладу з питань навчання та виховання сина на протязі ІІ-го семестру 2019/2020 навчального року (а.с.29).

Як вбачається із довідки Калашниківської НВК мати учня ОСОБА_14 та учениці ОСОБА_13 - ОСОБА_1 приймає участь у шкільному житті своїх дітей, мати систематично спілкується з класним керівником в телефонному режимі, у зв?язку із тим, що працює за кордоном, цікавиться шкільним життям дітей. Під час перебування в Україні мати неодноразово відвідувала школу, спілкувалась з класним керівником (а.с.31).

Як вбачається із свідоцтва про шлюб від 15.11.2019, ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_9 (а.с.15)

Позивачка ОСОБА_1 офіційно працює та має самостійний заробіток, що підтверджується трудовим договором, який укладений з іноземним роботодавцем (Республіка Фінляндія) та довідкою про заробітну плату (а.с.182-186). За місцем роботи характеризується позитивно.

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 20.08.2018 із приєднаними фотознімками вбачається, що позивачка та її теперішній чоловік ОСОБА_9 проживають та орендують квартиру у країні АДРЕСА_4 (а.с. 179-180)

На початку 2020 року між сторонами по справі виник спір з приводу визначення місця проживання дитини, який перебував на розгляді у Диканському районному суді Полтавської області. Рішенням вказаного суду від 27.01.2021 визначено місце проживання дитини ОСОБА_14 із матір?ю ОСОБА_1 . Дане рішення набрало законної сили 27.02.2021.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 надавав в 2019 році дозвіл на виїзд сина ОСОБА_14 за кордон до Республіки Фінляндія, що також підтверджується копією закордонного паспорта ОСОБА_14 , в якій є відмітка про перебування за кордоном в період з 26.05.2019 по 22.08.2019. Проте з початку 2020 року відповідач категорично не дозволяє виїзд сина за кордон, до цього часу заперечує проти надання дозволу дитині на виїзд у вказаний в позові період.

Окрім того в матеріалах справи міститься лист позивача на ім`я відповідача та поштова квитанція про направлення його на адресу відповідача, в якому позивач просить відповідача надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд за кордон сина в період з лютого 2020 по травень 2026 з метою навчання до Республіки Фінляндія. Одночасно зобов?язується за власний кошт привозити сина на літні канікули та на Різдво до України.

На даний час малолітній ОСОБА_10 навчається в 2 класі Калашниківської НВК.

Відповідно до медичної довідки від 25.02.2021, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на «Д» обліку з приводу захворювань не перебуває, здоровий, не має протипоказань проти переїзду в іншу місцевість та за кордон. (а.с.16 т.2).

Згідно висновку протоколу індивідуальної консультації, що проведена дитячим та сімейним психологом ОСОБА_15 із ОСОБА_12 від 22.02.2021, вбачається, що ОСОБА_10 має достатній рівень когнітивного розвитку відповідного віку, педагогічної занедбаності не має, соціальні ролі сприймає правильно, рівень тривожності середній, в результаті переживання щодо ризику не поїхати до мами на навчання. Сімейна система побудована на даний час так, що ОСОБА_6 сприймає родину в такому складі: мама, сам ОСОБА_6 , ОСОБА_16 (чоловік мами), сестра ОСОБА_17 , бабуся ОСОБА_18 . Контакти з біологічним батьком (зі слів дитини) підтримує зрідка, тому підтримку зв`язку вбачає через Інтернет та по приїзду на канікули. В результаті діагностичної роботи зроблений висновок, що ОСОБА_10 у разі зміни школи з НВК Мачухівської сілської ради Полтавського району Полтавської області на школу в м.Турку Республіка Фінляндія не отримає травматизації, а навпаки умови проживання та навчання разом із мамою та старшою сестрою дадуть базову безпеку та можливість концентруватися на отриманні знань (а.с.17 т.2).

Як вбачається із довідки від 16.02.2021, виданої координатором полікультурної освіти м.Турку, Фінляндія, ОСОБА_10 зарахований до підготовчої групи у м.Турку, Фінляндія, починаючи із березня 2021 року (а.с.21 т.2).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивачка має постійне місце роботи в Республіці Фінляндія, має орендоване житло, її чоловік ОСОБА_19 має добрі стосунки з сином позивачки, не заперечує проти його проживання в їх сім`ї, а малолітній ОСОБА_10 зарахований до школи в м.Турку Фінляндія.

Згідно ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Вирішуючи спір, судом з?ясована думка малолітнього ОСОБА_14 (в присутності представника служби у справах дітей), який розповів, що зараз він проживає із бабусею ОСОБА_20 і сестрою ОСОБА_17 в с.Михайлики, ходить до 2 класу Калашниківської школи. Мама і тато працюють за кордоном. Із мамою спілкується кожен день, тричі на день по телефону та відеозв?язку, вона допомагає вчити уроки, цікавиться його справами. Також сестра ОСОБА_17 допомагає йому із уроками. Тата бачить рідко, іноді спілкується з ним по телефону, останній раз бачив тата у лютому цього року. Один раз їздив до Фінляндії влітку, йому дуже сподобалося, мама проживає із чоловіком ОСОБА_16 , з яким він дружить. В квартирі де проживає мама є дві кімнати, у нього і ОСОБА_17 була окрема кімната. У Фінляндії він гуляв з іншими дітьми, ходили на пікнік та рибалку. Хоче навчатися у Фінляндії та бути поряд із мамою. Він просив у тата дозвіл на виїзд за кордон, але він сказав, що вирішить суд і дозвіл не надав. Також пояснив, що йому не буде заважати мовний бар?єр, він буде вчити мову.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України). Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 7, ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», «забезпечення найкращих інтересів дитини» передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Вказані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги фактичні обставини справи, виходячи з найкращих інтересів дитини, який на вказаний у позові період буде проживати в повноцінній родині із матір"ю та навчатися в школі Республіки Фінляндія, що буде сприятливо впливати на розвиток дитини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, а саме до Фінляндської Республіки, для навчання та проживання в родині матері - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_5 , у супроводі матері ОСОБА_7 , чи уповноважених нею осіб, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , в період з дня набрання даним рішенням законної сили по квітень 2024 року, з обов"язковим повернення ОСОБА_3 на територію України.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Диканський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення складено 24.03.2021

Головуюча : Л.Є. Петренко