Справа № 513/543/20
Провадження № 2/513/27/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Рязанової К.Ю.,

за участю секретарів судового засідання Фабрикатор Н.В., Станкової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Сарата цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою до ОСОБА_2 , Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, в якій просив визнати за ним право в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» розміром 4,73 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2000 року та сертифікату на право на земельну частку (пай) ОД № 0553478, зареєстрованого за № 1315, виданого 30 березня 2000 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати у справі: судовий збір у розмірі 1467,10 гривень та суму витрат на правову допомогу у розмірі 7000,00 гривень.

Позовну заяву мотивував тим, що позивач є спадкоємцем свого діда ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який заповідав будинок та все майно, що буде йому належати на день смерті, своєму сину ОСОБА_5 , та, враховуючи смерть останнього у 2008 році, спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення став позивач.

Позивач зазначає, що померлий ОСОБА_4 за життя успадкував право на земельну частку (пай) розміром 4,73 умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0553478. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

31 серпня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Власенко Л.В. надала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору та сум витрат на правову допомогу.

24 листопада 2020 року представник позивача адвокат Кочуров А.О., надав до канцелярії суду заяву про залучення для участі у справі співвідповідача ОСОБА_3 , та ухвалою суду від 25 листопада 2020 року зазначену заяву було задоволено.

Крім того, 15 березня 2021 року представником позивача - адвокатом Кочуровим А.О., було надано письмові додаткові пояснення, в яких він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, усі судові витрати просив покласти на позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Власенко Л.В., в судове засідання не з`явилися, однак представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без їх участі, позов визнала частково: заперечувала щодо задоволення позовної заяви в частині стягнення з відповідачів судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, щодо задоволення решти позовних вимог просила суд вирішити на власний розсуд.

Представник відповідача, Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, яка на підставі рішення ради від 01 грудня 2020 року № 12-VІІІ змінила назву юридичної особи на «Плахтіївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області», в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій не погодився зі статусом відповідача і просив змінити статус сільської ради з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з чим не погодився представник позивача адвокат Кочуров А.О., який у своїй заяві просив відмовити у задоволенні заяви відповідача, так як позивачем подано позовну заяву саме до сільської ради як до відповідача з огляду на місцезнаходження майна, як це передбачено законодавством.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області від 20 лютого 2012 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії № НОМЕР_2 ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ДВН № 668393, виданого 10 жовтня 2000 року, передано право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» розміром 4,73 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, що також підтверджується копією відповіді Відділу у Саратському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Судом встановлено, що 13 листопада 1996 року ОСОБА_4 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконкому Плахтіївської сільської ради Саламаха Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 159, яким домоволодіння у АДРЕСА_1 та все майно, що буде належати заповідачу на день його смерті заповідається сину ОСОБА_5 .

Як вбачається з копії запису акта про народження № 129 від 12 вересня 1956 року, ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 15 липня 1986 року, вбачається, що ОСОБА_1 , позивач у справі, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 , а, отже, онуком ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Любашівського районного управління юстиції Одеської області від 07 жовтня 2008 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 52 років, раніше ніж дідусь позивача - ОСОБА_4 .

Як видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 62368086 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06 листопада 2020 року, виданої Любашівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 , спадкова справа не заводилась, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв не зверталися.

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 61431808 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та № 61431815 (заповіти/спадкові договори) від 26 серпня 2020 року, виданих приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , заводилась спадкова справа № 49-2012 та 08 грудня 2011 року секретарем Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області було посвідчено заповіт № 67.

Судом досліджено копію заповіту ОСОБА_4 , 1922 року народження, посвідченого 08 грудня 2011 року за номером в реєстрі нотаріальних дій 67, номер у Спадковому реєстрі 55810145, зареєстрований 04 березня 2014 року Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, витяг з Книги реєстрації заповітів з записом про реєстрацію заповіту ОСОБА_4 , 1922 року народження, посвідченого 08 грудня 2011 року. Даним заповітом ОСОБА_4 , 18 січня 1922 року, зробив таке розпорядження: "...все моє майно, де б воно не було та в чому б воно не перебувало та все те, що буде належати йому, та все те на що я матиму право по закону на день моєї смерті я заповідаю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ...".

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 червня 2020 року, виданої приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), у зв`язку з тим, що не подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу, згідно зі статтею 1261 ЦК України право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року № 132/3826/18 суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Верховний Суд зазначає, що право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено.

Відповідно до статті 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь.

Згідно з частиною першою статті1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Судом встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 не прийняла спадщину, та не подала особисто нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі сільської ради заяву про прийняття спадщини, тобто спадщину не прийняла.

Відповідно до частини першої статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом.

У постанові від 26 жовтня 2020 року № 132/3826/18 Верховний Суд зазначив, що посилання у частині другій статті 1223 ЦК на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом необхідно розуміти як таке, що належить цим особам у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом і за умови, що заповіт складено на усе майно. Отже, за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Відповідно до статті 1261 ЦК України діти спадкодавця у першу чергу мають право на спадкування.

Згідно з частиною першою статті 1266 ЦК України ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, спадкують внуки, правнуки спадкодавця.

Як вбачається з копій повторних свідоцтв про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_5 від 03 листопада 1975 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_6 від 31 жовтня 1955 року, їх батьком є ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ).

Таким чином, ОСОБА_5 був сином спадкодавця і спадкоємцем першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України), а ОСОБА_2 - є рідною сестрою спадкодавця, тобто спадкоємцем другої черги за законом.

Виходячи із вищенаведених положень закону та встановлених судами фактичних обставин, позивач має право спадкування після смерті ОСОБА_4 за правом представлення свого батька ОСОБА_5 , який помер до відкриття спадщини, тобто позивач є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю), що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» розміром 4,73 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), розташованої на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, і належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2000 року та сертифікату на право на земельну частку (пай) ОД № 0553478, зареєстрованого за № 1315, виданого 30 березня 2000 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області.

Відповідно до відповіді відділу у Саратському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 21 жовтня 2019 року, згідно наявних у відділі Книг реєстрації сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД №0553478 за №1315 зареєстровано за ОСОБА_10 . Також під цим номером зареєстрований перехід права на земельну частку (пай) до ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2020 року серії АВН №668393.

Відповідно до відповіді СВК «Родіна» від 02 жовтня 2019 року земельна ділянка ОСОБА_4 не знаходиться в користуванні (оренді) сільськогосподарського виробничого кооперативу «Родина», та ніяких правовстановлюючих документів на земельну ділянку вони не мають.

Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Пунктом 4.15 вищезазначеного порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, судом встановлено, що позивач згідно зі ст.ст.1223, 1225 ЦК України, як спадкоємець за законом, має право на спадкування та враховуючи, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, а саме: сертифікату на право на земельну частку (пай), унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно, а також враховуючи відсутність інших спадкоємців першої черги, які б претендували на зазначене спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право на спадщину після смерті його діда ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 128, 211, 223, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1223, 1225, 1261, 1266 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий 03 березня 2003 року Любашівським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ), в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» розміром 4,73 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2000 року та сертифікату на право на земельну частку (пай) ОД № 0553478, зареєстрованого за № 1315, виданого 30 березня 2000 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2021 року.

Суддя К. Ю. Рязанова