Справа № 953/262/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Лисиченко С.М., розглянувши заяву представника позивачів адвоката Кріуліна Костянтина Вікторовича про забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КАПІТАЛ», державного реєстратора виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Микитенко Людмили Іванівни про визнання права власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:

15.03.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява представника позивачів адвоката Кріуліна Костянтина Вікторовича про забезпечення позову шляхом: заборони представникам ТОВ «СЕГУРА-КАПІТАЛ» та іншим особам, крім ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вчиняти дії по розпорядженню, користуванню, вселенню та виселенню, реєстрації місця проживання відносно квартири АДРЕСА_1 ; заборони Управлінню реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради вчиняти будь-які дії, пов`язані із реєстрацією місця проживання фізичних осіб в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви представник позивачів посилається на те, що позивачі є спадкоємцями після померлої матері ОСОБА_3 , вони зареєстровані та проживають у квартирі, що перейшла їм у спадок від матері та фактично прийняли спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину не отримували. Однак, 10.12.2020 в їх квартиру прийшов покупець, який повідомив про намір оглянути квартиру, у зв`язку з наміром її придбати. Проте ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 квартиру на продаж не виставляли. 11.12.2020 ОСОБА_1 отримав інформаційну довідку-інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 236607558, з якої йому стало відомо, що 30.10.2020 Державним реєстратором Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Микитенко Л.І. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «СЕГУРА-КАПІТАЛ». Крім того, вказав, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.12.2020 забезпечено позов шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Проте, заявник зазначає, що незважаючи на накладений судом арешт на спірне приміщення, ТОВ «СЕГУРА-КАПІТАЛ» (відповідач у справі) вчиняє незаконні та протиправні дії щодо несанкційованого зламу квартири із подальшим проникненням до квартири та виселення позивача ОСОБА_1 з його дружиною.

На підставі викладеного представник позивачів адвокат Кріулін К.В. звернувся до суду з даною заявою.

Суд, вививши зміст зая про забезпечення позову та дослідивши додані до неї документи, прийшов до наступного висновку.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналіз статті 149 ЦПК України дає підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому, ускладнити ефективне поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічні правові висновки викладена у постановах Верховного Суду у справах №914/2157/19 від 20.07.2020, №910/19256/16 від 10.04.2018, №910/20479/17 від 14.05.2018, №922/1605/18 від 11.09.2018, №909/526/19 від 14.01.2019, №925/288/17 від 25.01.2019, №904/1417/19 від 26.09.2019).

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постанові ВС від 26.01.2021 у справі № 916/3200/17).

Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві, суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (стаття 11 ЦПК України).

Судом встановлено, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «СЕГУРА-КАПІТАЛ», державного реєстратора виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Микитенко Людмили Іванівни про визнання права власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Предметом позову у даній справі є вимоги про визнання за позивачами права власності по Ѕ квартири за кожним, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Микитенко Людмили Іванівни про державну реєстрацію право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КАПІТАЛ» на вказану квартиру. Підстави позову незаконність, на думку позивачів, рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Микитенко Людмили Іванівни про державну реєстрацію право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КАПІТАЛ» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з цим, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову підставами для її подачі є вчинення відповідачем дій щодо несанкційованого зламу квартири із подальшим проникненням до неї з метою виселення позивача ОСОБА_1 з його дружиною.

При цьому, представником позивача, в порушення вимог частини 1,6 статті 81 ЦПК України, не надано суду доказів вчинення представниками відповідача вказаних вище дій або намір вчинити їх.

Суд зазначає, що як положення житлового законодавства (стаття 109 ЖК України), так і положення цивільного законодавства (статті383,386, 401-406 ЦК України) передбачає право власника квартири виселити осіб, які там проживають або визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстравційного обліку лише в добровільно або в судовому порядку.

Аналогічні положення закріплені в п.26 Правил реєстрації місця проживання та Порядок передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що невжиття заявленого представником позивачів заходу забезпечення позову не призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивачів в межах даної цивільної справи та не може слугувати підставою для подачі нового позову з метою захисту порушених їх прав.

А отже, припущення представника позивача того, що невжиття заявлених останнім заходів забезпечення позову в майбутньому утруднить або зробить неможливим ефективне поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися, є необґрунтованим та недоведеним.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені заяви представника позивачів адвоката Кріуліна Костянтина Вікторовича про забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КАПІТАЛ», державного реєстратора виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Микитенко Людмили Іванівни про визнання права власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено положенням Цивільного процесуального кодексу.

Ухвал, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Повний текст ухвали суду складений 19.03.2021.

Суддя - С.М. Лисиченко