ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/100/21Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/873/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Тернопільського апеляційного суду цивільну справ № 605/100/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року, ухвалене суддею Горуц Р.О., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року із позивача на користь відповідача, стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що його сімейний стан на даний час змінився, він вдруге одружився і від даного шлюбу народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому він немає можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 грн. щомісячно.

У зв`язку з наведеним просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів до 1200 гривень.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в ОСОБА_3 збільшились потреби у забезпечені своєї теперішньої сім`ї, а тому останній немає змоги сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн.

У зв`язку з викладеним просить рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

23 липня 2021 року до Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_3 є молодим, здоровим та не надав суду доказів про неможливість працевлаштуватись на постійній основі, а тому забовязаний утримувати свою дитину.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом позову у даній справі є зменшення розміру аліментів. При цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

20 липня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшла заява апелянта ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи Відомостей з ДРФОПП про суми вилачених доходів та утримання податків ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . При цьому, апелянт не вказав причин неподання таких доказів у встановлений законом строк до суду першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд зазначає, що апелянт ОСОБА_3 про подачі нових доказів не вказав поважних причин щодо неможливості подати такі докази до суду першої інстанції.

З урахуванням положень про належність і допустимість доказів, колегія суддів не приймає до розгляду Відомості з ДРФОПП про суми вилачених доходів та утримання податків ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які подані ОСОБА_3 до суду апеляційної іннстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась одна дитина, а саме: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із відповідачкою, що стверджено нею та визнано позивачем у поданій позовній заяві.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року із позивача на користь відповідача, стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.15-16).

19 листопада 2015 року позивач вдруге зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с.7).

Від вказаного шлюбу у позивача народилась дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04 лютого 2021 року (а.с.9).

Підтверджено відповідачкою та не заперечено позивачем те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє.

Встановлено, що відповідач немає постійної роботи та регулярного заробітку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу з ОСОБА_8 .

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини - ОСОБА_6 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Відповідно до рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Доводи апелянта про те, що останній не працює, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки суду не подано жодних доказів про неможливість ОСОБА_3 працевлаштуватись на постійній основі чи про його непрацездатність за станом здоров`я. ОСОБА_3 є молодим, здоровим, а тому зобов`язаний утримувати свою дитину.

При цьому факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Такий висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року в справі № 755/14148/18; від 23 грудня 2019 року в справі № 344/10971/16-ц.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 30 липня 2021 року.

Головуючий

Судді