Номер провадження 2/754/209/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2021 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю представника позивача Супруна В.В.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД» про захист прав споживачів та визнання недійсним пунктів кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СL2-8796, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 30 000,00грн, що підтверджується меморіальним ордером №34383127 від 22.07.2016 та випискою руху коштів по рахунку. Банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 48591,90грн, з яких: сума заборгованості за кредит в розмірі 25836,48грн, сума заборгованості за відсотками в розмірі 1171,93грн; сума заборгованості за комісією в розмірі 16441,50грн; пеня в розмірі 5141,99грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.11.2018 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26.12.2018 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13.05.2019 ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із зустрічними позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №СL2-8796. Відповідно до п. 1. даного договору Банк зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання - згідно п. 2.5. на поточні потреби. Пунктами 2.12., п. 4.1., п. 5.2., п.5.2.3. кредитного договору № CL2-8796 від 22 липня 2016 року передбачено обов`язок відповідача (позичальника) сплачувати банку комісії, однією з яких є комісія за управління кредитом. Графіком передбачено щомісячну сплату комісії за управління кредитом в розмірі 1050,00грн. Відповідно до п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу по умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, які споживач виконує на користь банку або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Всупереч вимогам вищевказаного законодавства, ПАТ «КРЕДОБАНК» при укладанні кредитного договору № №СL2-8796 від 22 липня 2016 року включив в зазначений договір зі споживачем умови, що є несправедливими, а саме: в частині щомісячних комісій за управління кредитом в розмірі 1050грн. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просить суд визнати недійсними п.2.12., п. 4.1., п. 5.2., п.5.2.3. кредитного договору № №СL2-8796 від 22 липня 2016 року в частині сплати позичальником комісії за обслуговування кредиту з моменту укладення договору та зобов`язати позивача перерахунок сплачених відповідачем з часу укладення кредитного договору комісій за обслуговування кредиту, зарахувавши сплачені відповідачем комісій у розмірі 11 056,61грн у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором № №СL2-8796від 22.07.2016.

Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 10.06.2019 було вирішено прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, тому суд ухвалив призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

01.07.2019 до суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відповідно до якої просять суд замінити позивача Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальність Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», оскільки 20.06.2019 між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким відбулося переуступлення прав вимог за кредитним договором №СL2-8796.

Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 19.08.2019 було вирішено замінити позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».

21.02.2020 до суду надійшов відзив на зустрічний позов від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відповідно до якого зазначено, що в момент підписання кредитного договору ОСОБА_1 прийнято пропозицію Банку, а отже дотримано норм матеріального права та ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо умов кредитування, а саме: мету, для якої споживчий кредит може бути отриманий, наявні форми кредитування, ти відсоткової ставки, суму на яку кредит може бути виданий, орієнтовану сукупність кредиту з урахування відсоткової ставки та вартість всіх послуг, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, податковий режим сплати відсотків, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. ОСОБА_1 підписуючи кредитний договір підтвердила, що вона ознайомлена з його умовами та цілком погодилась з ними. Крім того, уклавши кредитний договір та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків які обумовлено відповідними умовами. У зв`язку з викладеним просять суд відмовити в задоволені зустрічного позову.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2020, закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті.

24.03.2020 до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання до Деснянського районного суду міста Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.04.2020 визначено судове засідання по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про визнання кредитного договору недійсним провести в режимі відеоконференції.

26.05.2020 до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання до Деснянського районного суду міста Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2020 визначено судове засідання по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про визнання кредитного договору недійсним провести в режимі відеоконференції.

18.08.2020 до суду надійшли пояснення від ОСОБА_1 відповідно до яких зазначено, що 25 травня 2020 року до ОСОБА_1 звернулися Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД» з повідомленням, що на підставі договору відступлення прав вимоги №14/05/2020-ФА від 14.05.2020 кредитор набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №СL2-8796 від 21.07.2016.

18.08.2020 до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання до Деснянського районного суду міста Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.08.2020 визначено судове засідання по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про визнання кредитного договору недійсним провести в режимі відеоконференції.

Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 04.11.2020 було вирішено залучити в якості третьої особи до первісного позову та зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансову компанію «АЛАНД».

Представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судові засідання призначені на 04.11.2020, 14.01.2021, 18.02.2021 не з`явився, будь-яких заяв до суду не подавали. Однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника позивача.

ОСОБА_1 в судових засіданнях заперечувала щодо задоволення первісного позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, одночасно просила задовольнити зустрічний позов, посилаючись на обставини, що викладені в ньому. Крім того надала документи які підтверджують відступлення прав вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд».

Третя особа ТОВ «Фінансову компанію «Аланд» представника в судові засідання не направила, про день та час судових засідань повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв або клопотань до суду не подавали.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши матеріали справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що первинний та зустрічний позов не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

22 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СL2-8796, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 30000,00грн, що підтверджується меморіальним ордером №34383127 від 22.07.2016 та випискою руху коштів по рахунку.

Відповідно до п. 1 Договору Банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором.

Пунктом 2.3 Договору встановлено термін кредитування до 21 липня 2021 року.

Зі змісту позову убачається, що відповідачка своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернула у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 48591,90грн, з яких: сума заборгованості за кредит в розмірі 25836,48грн, сума заборгованості за відсотками в розмірі 1171,93грн; сума заборгованості за комісією в розмірі 16441,50грн; пеня в розмірі 5141,99грн.

Однак 20.06.2019 між ТОВ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого та у відповідності ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ПАТ «Кредобанк», в тому числі за кредитним договором №СL2-8796 від 22.07.2016, боржником якого є ОСОБА_1 .

Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно зі ст. 190 ЦК України, вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з комплексного аналізу ст. 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України можна зробити висновок про те, що заміна кредитора в зобов`язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20 листопада 2013 року, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувана.

Крім того судом установлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги № 14/05/2020-ФА від 14.05.2020 відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аланд» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №СL2-8796 від 22.07.2016, який укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк», що підтверджується повідомленням про відступлення прав вимоги №52162 від 25.05.2020, письмовою вимогою (повідомлення).

До того ж відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2020, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В., при примусовому виконанні на підставі виконавчого напису № 14768 від 23.07.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 54130,12грн, постановлено звернути стягнення на доходи боржника.

Однак, ані Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ані Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аланд» суду не надали клопотання/заяву про заміну сторони у судовому провадженні щодо встановлення належного позивача.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що для застосування того чи іншого способу захисту, суд має встановити характер спірних правовідносин, права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та факт їх порушення відповідачами.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті12,13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини по справі, а саме те що ТОВ ФК «Кредит-Капітал» втратив права на одержання кредитної заборгованості, позивач ТОВ ФК «Кредит-Капітал» є неналежним позивачем у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором №СL2-8796 від 22.07.2016, який укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк» і з цих підстав позивачу за первісним позовом слід відмовити, доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-81 ЦПК України позивачем суду не надано.

Щодо вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 , суд дійшов до такого.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам закону. Він породжує не ті права і обов`язки, яких бажали його учасники, а правові наслідки, котрі прямо передбачені у законі.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Судом беззаперечно установлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору.

Таким чином, позивачка була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів у зв`язку із чим не можна визнати, що пункти 2.12, 4.1 5.2 та 5.2.3 кредитного договору є несправедливими умовами договору. Крім того зазначені пункти не відносяться за своїм змістом до п 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, оскільки всі дії погоджені з позичальником і стосувалися погашення щомісячного платежу, передбаченого графіком, здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку для обслуговування кредиту. Пункти 2.12, 4.1 5.2 та 5.2.3 кредитного договору не містять зміст щодо зміни в будь-яких витратах за договором, з цих пунктів договору не вбачається дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже установивши, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови; зміст договору містить повну інформацію щодо умов кредитування, вартості кредиту, процентної ставки; міститься повна інформація щодо порядку погашення кредиту; Банком не було введено в оману ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг, а тому у суду відсутні підстави для визнання певних пунктів кредитного договору недійсними.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що первинний та зустрічний позов не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки суд відмовив в задоволенні первинного та зустрічного позовів, всі судові витрати покладаються на сторін.

Керуючись Конституцією України, статтями 5, 12, 13, 76-83, 89-90, 141, 263-268 Цивільного процесуального кодексу України, статями 181, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 367, 377 Цивільного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД» про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів та визнання недійсним пунктів кредитного договору - відмовити.

Судовий збір покладається на сторін.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал», місце знаходження: місто Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, .

Відповідач за первісним позовом/ позивач за зустрічних позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа за первісним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД», місце знаходження: м. київ, вул. Саксаганського, буд. 14, офіс 301, .

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2021 у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко