ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року

м. Харків

справа №610/2519/20

провадження № 22-ц/818/2168/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк«ПриватБанк» на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 23 грудня 2020 року у складі судді Носова Г.С.,-

в с т а н о в и в:

06 жовтня 2020 рокуАкціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 09.09.2020 року в розмірі 26318,28 грн., яка складається з 17109,63 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 8037,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1171,31 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 23 грудня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Зазначає, що позивач не заперечував, що підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з якої вбачається, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, а також підтвердив, що дана Заява разом із Пам`яткою клієнта. Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг; зобов`язувався виконувати вимоги Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Звертають увагу, що в момент відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту Відповідач особисто підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", де визначені істотні умови. Вказує, що матеріали справи містять розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, з яких вбачається факт користування клієнтом кредитними коштами по рахунку, здійснення як витрат, так і поповнень карткового рахунку, в тому числі були здійснені платежі за послугою «Оплата частинами» до того як сталася спірна транзакція по рахунку. Послались на те, що судом помилково встановлено, що з кредитної картки відповідача здійснена спірна, на думку відповідача та суду, транзакція, яка обумовила виникнення заборгованості за кредитним договором. Більш того, в архівах банку не виявлено звернень відповідача з дорученням про постанову карти в СТОП?ЛИСТ платіжної системи, або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів, тому до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Зазначають, що послуга експрес - платежів є послуга Банку, яка дозволяє здійснити будь-який платіж, використовуючи тільки телефон та повідомлення оператору наступної інформації прізвище, ім`я та по-батькові; дату, місяць та рік народження; кодове слово; повну кількість років; номер карти, з якої буде здійснюватися платіж; куди переводити кошти суму платежу. 10.02.2019 року на банківський телефонний номер «3700» надійшов дзвінок з фінансового телефону, який належить позичальнику ОСОБА_1 , оператору була надана вся необхідна інформація для проведення авторизації Клієнта на підставі чого оператором були проведені платежі. Вказане свідчить про те, що дії чи бездіяльність саме відповідача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Тобто, саме відповідач своїми діями спричинила можливість використання її даних третіми особами. Зауважено, що доведена у встановленому Законом порядку (тобто за вироком суду, який набрав законної сили) вина іншої особи у заволодінні грошовими коштами відповідача надає останньому право на відшкодування за рахунок такої особи завданих злочином збитків, а не звільняє відповідача від зобов`язань за кредитним договором. Послались на те, що оскільки на час винесення оскаржуваного рішення суду відсутній вирок суду, який набрав законної сили, за фактом незаконного заволодіння коштів відповідача шляхом їх зняття з кредитної карти; навіть зазначені події, є недоведеними та не можуть бути покладені у основу рішення суду.

23 лютого 2021 року представником АК КБ «ПриватБанк» - Полфьоровою Я. В. надано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких вона зазначає, що за змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням Відповідачем персональних даних третім особам та повідомлення про блокування рахунку після зняття коштів, а тому Відповідач несе відповідальність за дану операцію. Як вбачається із виписки по рахунку, яка є документом бухгалтерського обліку, тобто первинним документом, були здійснені платежі за послугою «Оплата частинами», які відповідач не заперечувала, також вбачається, що відповідач здійснювала користування кредитною карткою, тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом. Крім того, представник АТ КБ "ПриватБанк" наголошує на тому, що до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, пені, розмір щомісячного платежу тощо. Відповідачем не спростовано надані Банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про передчасність вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за відсутності доказів, що саме її винні дії призвели до несанкціонованого списання коштів, оскільки виявивши факт безпідставного списання коштів, відповідач невідкладно про нього повідомив банк та звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи не відповідає.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що в порушення умов договору від 11.10.2011 року та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує та станом на 09.09.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 26318,28 грн., яка складається з 17109,63 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 8037,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1171,31 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_1 заповнила та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг (а.с.19).

11 жовтня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 власноручно підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Унверсальна, 55 днів пільгового періоду", з якої вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, пені, розмір щомісячного платежу тощо(а.с. 20).

Тобто, із вказаної Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Унверсальна, 55 днів пільгового періоду" можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт (відсоткову ставку за користування кредитними коштами), запропонованих банком, погодилась відповідач.

При цьому, на підтвердження укладення договору та погодження його умов позивачем надано, в тому числі, виписку по рахунку, довідки банку про встановлення кредитного ліміту та встановлений кредитний ліміт, тощо (а.с.17-18, 53-76).

З наданих доказів убачається, що відповідач протягом тривалого часу користувалася кредитною карткою, здійснювала платежі з кредитної картки, також здійснювала поповнення рахунку як готівкою через термінали самообслуговування, так і поповнюючи рахунок переказами з інших джерел. Також встановлено користування кредитною карткою саме відповідачкою і після 10.02.2019 року.

10 лютого 2019 року через оператора АТ КБ ПРИВАТБАНК невідома жінка здійснила дзвінок на гарячу лінію та замовила послугу Переказ коштів з кредитного рахунку платіжної картки № НОМЕР_1 в сумі 13654,80 грн. з зазначенням призначення платежу: Для поповнення карти/рахунку ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

12 лютого 2019 року Балаклійським ВП ГУНП в Харківській області було прийнято заяву відповідача, зареєстровано в журналі ЄО № 994, по викладеному факту відкрито кримінальне провадження та приєднано до справи № 0000030 за складом злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Листом від 27.05.2019 року до АТ КБ "ПриватБанк" , відповідач деталізувала всі обставини справи, надала копії всіх матеріалів та просила керівництво банківської установи припинити нарахування процентів по кредиту.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України Про банки і банківську діяльність , Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні , Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затвердженою Постановою Національного банку від 12.11.2003, № 492, Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення №705) та Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.09.2007 року № 348.

Згідно з п.п. 37.2 ст. 37 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні у разі ініціації належного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1% суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з вимогами п. 1.8 Інструкції НБУ № 492 банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією, Положенням НБУ №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.

Пункти 6.7, 6.8 Положення НБУ № 223 встановлюють, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п.7 розділу Х Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За змістом п.6 розділу VI Положення № 705 та п.14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 13.05.2015 у справі №6-71цс15, яка була підтримана Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц.

Верховний Суд у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 564/678/15-ц (касаційне провадження № 61-13643св18), від 14 серпня 2019 року у справі № 317/2745/16-ц (касаційне провадження № 61-16611св18), від 18 вересня 2019 року у справі № 564/2153/16-ц (касаційне провадження № 61-30804св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 545/3918/16-ц (касаційне провадження № 61-28615св18) зазначений правовий висновок підтримав.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно до п.7 розділу Х Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

У зв`язку з відсутністю доказів звернення Відповідача в Банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень Відповідача про втрату карти, заперечення Відповідача не можуть прийматися судом до уваги оскільки являються необґрунтованими. Як убачається з виписки по рахунку відповідача, за рахунок кредитних коштів відповідачем було виконано досить багато операцій, в тому числі зняття коштів, розрахунок карткою, особисте поповнення карткового рахунку як до проведення спірної транзакції, так і після неї.

Вказані обставини та норми законодавства були залишені поза увагою суду першої інстанції.

Відповідачем суду не було надано доказів, які б свідчили про відсутність підстав для стягнення з неї вказаної суми заборгованості.

Вказане свідчить, що невірним є висновок суду першої інстанції про передчасність вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за відсутності доказів, що саме її винні дії призвели до несанкціонованого списання коштів.

Щодо суми заборгованості, яка підлягає до стягнення колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно наведених у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

Правилом статті 640 ЦК України закріплено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк , з огляду на їх мінливий характер, згідно вимог ст.ст. 207, 1055 ЦК України щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту та відповідно до принципу правової визначеності, який реалізований у загальних вимогах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ст. 203 ЦК України, - не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Натомість, судовим розглядом встановлено, що 11 жовтня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 власноручно підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Унверсальна, 55 днів пільгового періоду", з якої вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, пені, розмір щомісячного платежу тощо.

Згідно Довідки про видані картки, яка міститься в матеріалах справи, відповідачу неодноразово видавались та перевипускались кредитні картки, остання картка за номером НОМЕР_3 видана строком дії до останнього дня 12/2022 року (а.с. 17).

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 17109,63 грн., які фактично отримані позичальником і в добровільному порядку не повернуті банку.

Також підлягає стягненню заборгованість по процентах, яка утворилася в межах строку дії картки, а саме, як вбачається з розрахунку заборгованості банку, з моменту допущення прострочки по кредиту 01.08.2019 року (а.с.5-16)..

Оскільки відповідачем підписана Довідка про умови кредитування, де вказана початкова базова відсоткова ставка в розмірі 2,5% на місяць - тобто 30,0% на рік, то заборгованість за процентами слід рахувати саме за цією відсотковою ставкою.

Як вбачається з розрахунку заборгованості банк нараховує відсотки за відсотковою ставкою , яка не була погоджена з відповідачем, тому судова колегія вважає за необхідне з вказаної дати в межах строку кредитування здійснити перерахунок нарахованих банком відсотків.

Непогашене тіло кредиту згідно розрахунку банку складає 17109,63 грн.. Відсоткова ставка погоджена сторонами 2,5 % на місяць (30,0% на рік, 0,083% на день). Кількість днів, за які необхідно стягнути заборгованість за відсотками - 406 днів.

Таким чином сума перерахованих відсотків складає 17109,63 грн.х 0,083 % (відсотки за день) / 100 х 406 (дні ) = 5765,60 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків в розмірі 1171,31 грн. нараховані згідно зі статтею 625 ЦК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Банк просив стягнути відсотки в розмірі 1171,31 грн. нараховані згідно зі статтею 625 ЦК України.

Таким чином, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит банк посилався на вимоги статті 625 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Апеляційним судом встановлено, що згідно наданого Банком до позовної заяви розрахунку, відсотки нараховані за прострочений кредит згідно ч.2 ст.625 ЦК України за період з 01 лютого 2020 року за процентною ставкою 86,4%.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вбачає підстави для стягнення з відповідача відсотків нарахованих за прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки таке право у Банка виникло.

Між тим, Банк нараховував відсотки на підставі ст. 625 ЦК України за підвищеною відсотковою ставкою, але, сторонами такий розмір процентів не погоджений, що останнім не заперечується, тому суму процентів потрібно перерахувати на підставі статті 625ЦК України за ставкою 3%, яка вказана у статті.

Згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростований, розмір заборгованості становить 17109,63 грн.

Нараховані відсотки згідно ст. 625 ЦК України банком одноразово за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року, тобто за 29 днів.

За період з 01 лютого 2020 по 29 лютого 2020 року розмір 3% річних нарахованих згідно ст.625 ЦК України становить 41,18 грн. = 17109,63 грн. * 0,0083% /100 * 29 днів, які підлягають стягненню з відповідача на користь Банку.

А отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по простроченому тілу кредиту 17109,63 грн., заборгованість за простроченими відсотками в межах строку дії кредитної картки розмірі 5765,60 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 41,18 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.10.2011 року у загальному розмірі 22 916 грн. 41 коп.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та позовні вимоги частково за правилами п. 2 ч. 2, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України , судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції стягує з відповідача на користь позивача, а саме: 1830,21 грн - за розгляд справи у суді першої інстанції та 2745,31 грн. - за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368,369, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, --

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 23 грудня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 11 жовтня 2011 року у загальному розмірі 22916 (двадцять дві тисячі дев`ятсот шістнадцять грн. 41 (сорок одна) коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 17109,63 грн., заборгованість по прострочених процентах - 5765,60 грн., заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України - 41,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір у розмірі 1830 (одна тисяча вісімсот тридцять) 21 (двадцять одна) коп., сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір у розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) 31 (тридцять одна) коп., сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

О.М. Хорошевський