КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

встановив:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ) про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що судовим наказом № 753/14725/17, виданим Дарницьким районним судом м. Києва 05 вересня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак, після присудження аліментів у позивача народилося дві доньки, в зв`язку з чим його сімейний стан змінився. На підставі положень ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач просить суд зменшити розмір призначених рішенням суду аліментів на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом № 753/14725/17, виданим Дарницьким районним судом м. Києва 05 вересня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на 1/6 їх частину.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладений трудовий договір від 03.03.2020 року, проте докази укладення трудового договору у матеріалах справи відсутні.

Також відсутні докази щодо декретної відпустки дружини позивача, яка, в свою чергу, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не маючи джерел доходу, крім соціальних виплат, придбала квартиру загальною площею 62,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач має в користуваннні елітині автомобілі, використання яких підтверджується у справах про адміністративні правопорушення. Власний моторний човен з лафетом «1986 Baylainer Trophy», який використовує, зберігає на платній стоянці.

Усі ці обставини свідчать про удаваність погіршення майнового становища, аби максимально ухилитися від сплати аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2017 року судовим наказом № 753/14725/17, виданим Дарницьким районним судом м. Києва, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

19 травня 2017 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_5 . Від даного шлюбу у них народилося дві доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 . Дружина позивача на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, джерел доходу, крім соціальних виплат, не має, а тому потребує матеріальної допомоги, яку їй зобов`язаний надавати батько дітей.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що після винесення Дарницьким районним судом м. Києва судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , у відповідача сталися істотні зміни у його сімейному стані, у зв`язку з чим він не має змоги надавати матеріальну допомогу донці ОСОБА_3 у раніше визначеному розмірі. Суд взяв також до уваги і ту обставину, що дружина відповідача - ОСОБА_10 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, джерел доходу, крім соціальних виплат, не має, перебуває на його утриманні.

Водночас, судом також встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до укладеного трудового договору між ним та ФОП ОСОБА_4 від 03 березня 2020 року, працює на посаді інженера-технолога та отримав заробітну плату за період з липня 2020 року по жовтень 2020 року за винятком аліментів у розмірі 14 400 грн.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.ст. 184, 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом № 753/14725/17, виданим Дарницьким районним судом м. Києва 05 вересня 2017 року, з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на 1/6 їх частину, щомісячно.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилися ще двоє дітей.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 рокку № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення.

Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, встановивши, що заробітна плата позивача складає 5000 грн., а з дня винесення судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки, сімейне та, відповідно, матеріальне становище змінилось, оскільки окрім доньки ОСОБА_3 , на утримання якої з нього стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 10 серпня 2017 року, позивач є батьком також ще двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утриманні перебуває дружина ОСОБА_10 , яка не працює, у зв`язку з тим, що доглядає дитину, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зміншення розміру аліментів, оскільки у позивача змінився і сімейний і матеріальний стан.

Згідно ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач, у встановленому законодавством порядку не довела ті обставини, на які вона послалася як на підставу для задоволення вимог своєї апеляційної скарги щодо наявності у позивача вказаного нею майна, яке відповідно до ст.. 182 СК України могло б бути враховано при визначенні розміру аліментів.

У передбачених цим Кодексом випадках не просила суд такі докази витребувати.

При цьому судом враховано інтереси всіх трьох дітей, які повинні бути в однакових та рівних умовах, тому, в даному випадку, зменшення розміру аліментів не буде суперечити інтересам дитини ОСОБА_3 .

Інші аргументи апеляційноїскарги на законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанціїне впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Таким чином рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Я.С.Мельник

Ю.О.Матвієнко