ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 674/689/20
Провадження № 22-ц/4820/1145/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 674/689/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року (суддя Олійник А.О.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначала, що між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно з яким останній отримав в борг 300 доларів США, про що 30 червня 2019 року написав розписку.

Вказувала, що умовами розписки також передбачена сплата штрафу у розмірі 2% в день від суми боргу. Строк повернення позики сплив 15 вересня 2019 року.

Як зазначає позивач, 28 грудня 2019 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відступили їй право за зобов`язаннями ОСОБА_2 відповідно до розписки від 30 червня 2019 року, а 29 жовтня 2019 року вона надіслала на поштову адресу відповідача претензію з вимогою повернути кошти, проте претензія була проігнорована відповідачем.

Вважає, що крім основного боргу в сумі 300 доларів США, вона має право на отримання від відповідача штрафних санкцій в розмірі 2% в день від суми боргу та 3% річних, і відшкодування інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу - 300 доларів США, суму пені (2% в день) - 1620 доларів США, а разом - 1920 доларів США.

В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача 300 доларів США, суму пені (2% в день) - 2910 доларів США, а разом - 3210 доларів США.

Заочним рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено. Судовий збір у сумі 840 грн 80 коп компенсовано за рахунок держави. Витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем ОСОБА_1 , покладено на останню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом не було враховано, що відповідач не надав відзив на позовну заяву, не з`явився у жодне судове засідання та не подав до суду заперечень щодо невизнання боргу. Зазначає, що факт передачі грошових коштів позивач підтвердив розпискою від 30.06.2019. Посилається на те, що представник позивача 17.03.2021 у судовому засіданні заявив клопотання щодо огляду оригіналу розписки, однак суд безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання. Апелянт вказує, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на законних підставах володіли розпискою та на законних підставах передали її позивачу, а тому остання правомірно володіє розпискою від 30.06.2019 та є володільцем вказаного зобов`язання. Крім того, як зазначає апелянт, відповідачем не було надано докази неправомірності володіння розпискою позивачем.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на обґрунтування своїх вимог не надано суду належні та допустимі докази, а також не доведено факт відступлення права вимоги на її користь за договором позики.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Судом першої інстанції встановлено, що на обґрунтування позову позивач надав до суду копію розписки від 30.06.2019, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в борг 300 доларів США.

Умовами розписки також передбачена сплата штрафу у розмірі 2 % в день від суми боргу та строк повернення позики і виконання зобов`язання у повному розмірі. На копії розписки відображено підпис ОСОБА_2 .

Крім того, позивач посилається в обґрунтування позову на те, що 28.12.2019 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за договором відступлення права вимоги № 28-12/2019 від 28.12.2019 відступили ОСОБА_1 право вимоги за зобов`язанням ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до розписки від 30.06.2019.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач на підтвердження позовних вимог надав копію розписки. Оригінал розписки ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутній.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів наявності обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики, не пояснив відсутність оригіналу розписки. Також позивачем не надано доказів набуття права вимоги до відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що представником позивача заявлено клопотання про огляд оригіналу розписки в судовому засіданні 17.03.2021 є безпідставними, оскільки у протоколі судового засідання відсутні такі відомості. А зауважень на протокол судового засідання позивач ОСОБА_1 не подавала.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай