Справа № 468/1462/20-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

(заочне)

22.03.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Янчук С.В., за участі секретаря Хижняк К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», в якій просила стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 10.04.2019 року позивач була прийнята на роботу на посаду дорожнього робітника до філії «Новобузький райавтодор» Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор». Наказом № 31 від 01.09.2020 року її було звільнено з займаної посади за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. На момент звільнення відповідачем не було проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати. Позивачу не виплачено заробітну плату за період починаючи з 01 травня по 31 серпня 2020 року, розмір якої в загальній сумі становить 19077 грн. 64 коп., що підтверджено відповідною довідкою відповідача. В зв`язку з чим позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 травня по 31 серпня 2020 року в розмірі 19077 грн. 64 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачу направлено запит щодо надання інформації про розмір середньої заробітної плати позивача.

Позивач до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії трудової книжки, 10.04.2019 року позивач була прийнята на роботу на посаду дорожнього робітника до філії «Новобузький райавтодор» (а.с.3) та згідно наказу Філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №31 від 01.09.2020 року, ОСОБА_1 звільнено з 01.09.2020 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.3).

Згідно довідки Філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №201 від 08.10.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі з 01.05.2020 року по 31.08.2020 року складає 19077 грн. 64 коп. (а.с.4).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до положень ст.1 Конвенції про захист заробітної плати №95, яка ратифікована 31 січня 1961 року, метою цієї Конвенції є термін "заробітна плата", який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу (ст.12 Конвенції про захист заробітної плати).

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи , що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

На запит суду відповідачем не було надано інформацію про розмір заробітної плати позивача за 2 місяця, що передували його звільненню.

За такого, суд вважає можливим визначити розмір середньої заробітної плати позивача виходячи із розміру заробітної плати позивача за травень-серпень 2020 року, зазначеного в довідці Філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №201 від 08.10.2020 року .

Згідно вищевказаної довідки відповідача №201 від 08.10.2020 року заборгованість ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» перед позивачем з 01.05.2020 року по 31.08.2020 року складає 19077,64 грн.

За період з 01.05.2020 року по 31.08.2020 року кількість робочих днів складає 82 дні.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача складає 232,65 грн. (19077,64 грн. : 82 дні).

Кількість робочих днів затримки з дня звільнення 01.09.2020 року по день ухвалення рішення судом 22.03.2021 року складає - 140 робочих днів (в вересні 2020 року - 22 робочі дні, жовтні 2020 року - 21, листопаді 2020 року - 21, грудні 2020 року - 22, січні 2021 року - 19, лютому 2021 року - 20, березні 2021 року - 15).

Таким чином розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 32571 грн. (232,65 грн. х 140 днів).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в сумі 19077,64 грн. та середній заробіток за весь час затримки заробітної плати по день ухвалення рішення, а саме за період з 01.09.2020 по 22.03.2021 в розмірі 32571 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18.

З матеріалів справи випливає, що звернувшись до суду у жовтні 2020 року із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач судовий збір не сплатила.

Оскільки позов суд задовольняє у повному обсязі, розподіляючи судові витрати згідно правилам ст. 141 ЦПК, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави за дві позовні вимоги у розмірі 1681,60 грн. (840,80 х 2).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,12,81,263-265,268, 274-283, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 19077 (дев`ятнадцять тисяч сімдесят сім) гривень 64 копійки.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2020 по 22.03.2021 у розмірі 32571 (тридцять дві тисячі п`ятсот сімдесят одна) гривня.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.

Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 );

Відповідач:

ДП «Миколаївський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, .

Суддя: