УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря - Цісарук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зацікавлена особа: Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», -
Представник стягувача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву, в якій скаргу підтримав, просив задовольнити, проти відзиву державного виконавця заперечував, справу розглянути за своєї відсутності.
Державний виконавець Подільського РВДВС у м. Києві ЦМРУ МЮ (м.Київ) Савченко Ю.Й. до судового засідання не з`явилась. Подала відзив, в якому проти скарги заперечувала, посилаючись на правомірність дій посадових осіб виконавчої служби, справу просила розглянути за відсутності представника Подільського РВДВС у м. Києві ЦМРУ МЮ (м.Київ).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016(далі: ЗУ №1404-VIII), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
З роз`яснень, наведених у п.20 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вбачається, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
18.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби з заявою про надання постанов про відкриття виконавчого провадження, копій документів виконавчого провадження (а.с. 10-11).
Як вбачається з відповіді державного від 22.04.2020, у зв`язку з надходженням до виконавчої служби заяви АТ «ПУМБ» №КНО-44.2.4/606 про повну дострокову сплату заборгованості разом із випискою про зарахування коштів ОСОБА_1 , - державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №61177660 (а.с. 12).
Згідно заяви АТ «ПУМБ» №КНО-44.2/606 від 10.02.2020 та долученої до неї виписки за особовим рахунком за 12-13.02.2020 боржником виплачені кошти у сумі 4307,66 грн. на наступні реквізити: рахунок: № НОМЕР_3 , IBAN: НОМЕР_4 , які відмінні від зазначених ОСОБА_1 у заяві про відкриття виконавчого провадження (а.с. 14-15).
Згідно з ч.1 ст.2 ЗУ №1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частиною 1 ст. 18 ЗУ №1404-VIIIвстановлено, що виконавець зобов`язаний вжити передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п.1 ч.2 ст.18 ЗУ №1404-VIII,виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, встановлено, що у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника, достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого п. 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно ст. 47 ЗУ №1404-VIIIгрошові суми, стягнуті з боржника зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
В постанові про закінчення виконавчого провадження від 13.02.2020 зазначалось, що державним виконавцем виконавче провадження №61177660 закінчене у зв`язку із повним та фактичним виконанням судового рішення (а.с. 16).
Втім, кошти на рахунок стягувача, зазначений у заяві про відкриття виконавчого провадження, не перераховані. До того ж, кошти первісно мали перераховуватись на відповідний рахунок органу ДВС, як того вимагає ст. 47 Закону.
Таким чином, рішення суду, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження №61177660, фактично не виконане, а тому дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження №61177660 є неправомірними. Відповіно, постанова від 13.02.2020 про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.
Щодо вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження №61177660 не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем ухвали суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України, - за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно ч.1 ст.41 ЗУ №1404-VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для додаткового зазначення в ухвалі суду про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження, що прямо передбачено Законом.
З урахуванням викладеного скарга підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 268, 133, 137, 138, 447-452 ЦПК України, Закону України Про виконавче провадження», суд -
Скаргу ОСОБА_1 на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), зацікавлена особа Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» - задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Ю.Й. щодо закінчення виконавчого провадження №61177660.
Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Ю.Й. від 13.02.2020 про закінчення виконавчого провадження №61177660.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя -