Справа № 648/2541/20
Провадження № 2/648/75/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року смт Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

за участю секретаря Кузьміна Д.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 в смт.Білозерка Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області та Білозерська районна державна адміністрація в особі Служби у справах дітей про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона являється власником будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку, зареєстровано місце проживання колишньої дружини брата позивача ОСОБА_12 - ОСОБА_3 та її дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на даний час проживають у АДРЕСА_2 . Також, за вищевказаною адресою зареєстровано місце проживання сестри позивача - ОСОБА_6 та її дітей - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на даний час проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

За місцем своєї реєстрації, відповідачі по справі не проживають, а існування їх реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги за мешканців, які фактично не проживають в будинку, та позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном. Посилаючись на ст.ст.391, 405 ЦК України, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житлом.

Ухвалою судді від 11.09.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 21.12.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та по справі оголошено перерву.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 12.02.2021 року підготовче судове провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті з одночасним викликом свідків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, а також пояснила суду, що відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 разом із своїми дітьми добровільно покинули місце своєї реєстрації та не проживають у вказаному домоволодінні упродовж тривалого часу. Крім того, відповідачі не з`являються за місцем своєї реєстрації, про що свідчить відсутність будь-яких речей відповідачів за вказаною адресою. Витрати щодо утримання майна здійснює саме позивач, що також свідчить про втрату інтересу до вказаного житла з боку відповідачів.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача - ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , надійшла заява в якій позовні вимоги визнала в частині пред`явлення вимог до неї та її дітей, та не заперечувала щодо їх задоволення.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області, в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін та представників третіх осіб-органів опіки та піклування, допитавши свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх з точки зору їх належності, допустимості та достатності у їх взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ННО №135453 від 10.01.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Алпеєвою Т.В. за №16, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №152259311 від 10.01.2019 року, ОСОБА_2 належить житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 919 від 15.06.2020 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично за вказаною адресою не проживають.

Вищевказаний факт також підтверджується актами обстеження депутата Станіславської сільської ради від 15.06.2020 року, відповідно до яких відповідач ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проживають у АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_6 та її діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

З висновку Виконавчого комітету Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області за №4 від 28.01.2021 року вбачається, про недоцільність визнання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та їх батьків - ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , такими що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки останні були прописані за вказаною адресою зі згоди колишнього власника житлового будинку, який за життя не порушував питання щодо їх виселення.

Допитана під час судового засідання свідок ОСОБА_13 пояснила, що проживає по сусідству з будинком позивача, та інколи відвідувала родину позивача за вищевказаною адресою, проте відповідачів або будь-яких їх речей за місцем мешкання позивача жодного разу не бачили. Також зазначила, що відповідачі разом з дітьми виїхали добровільно до іншого місця проживання близько 17 років тому. Свідок ОСОБА_14 пояснила, що є матір`ю позивача та проживає у спірному будинку. Вказаний будинок належить позивачу на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом. В будинку зареєстровані колишня дружина її сина з дітьми, яка ніколи не проживала, а також інша її дочка, яка не мешкає там понад 17 років, має родину, житло, але знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація відповідачів заважає позивачці розпоряджатися майном, продати будинок та забрати свідка до себе.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) звернула увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду викладені в постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, 25.07.2018 року у справі №638/13030/13-ц та 14.08.2019 року у справі №702/101/18, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 09.12.2020 року по справі №209/2642/18.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідачі більше одного року відсутні за місцем своєї реєстрації без поважних причин, що свідчить про втрату ними інтересу до вказаного житлового приміщення, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення не встановлено, реєстрація відповідачів у житловому будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Одночасно суд вважає, що визнання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком, не порушує Конвенцію про захист прав дітей, так як відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Тобто батьки повинні піклуватися про своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей та забезпечити їх житлом, що визначено ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства».

Таким чином, малолітні діти не мають права самостійно обирати місце проживання і набувають право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вони проживають. Права малолітніх дітей є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітні діти не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права їх батьками.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.20218 року по справі №229/3757/15-ц.

Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які також є законними представниками інших відповідачів, підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 865 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.383, 391, 405 ЦК України, 150 Житлового кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області та Білозерська районна державна адміністрація в особі Служби у справах дітей про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір в сумі 865 (вісімсот шістдесят п`ять) гривень 80 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В.Рибас