Справа № 463/7697/19 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/90/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.Б.,

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну «Техвоєнсервіс» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Філії концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення заборгованості та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Міністерства оборони України, Філії концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення заборгованості та зобов`язання до вчинення дій

Позовні вимоги мотивував тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем Філії концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», працював на посаді заступника директора головного інженера з 2006 року по 29 липня 2019 року. Наказом №82-к від 29 липня 2019 року був звільнений з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпПУ.

Однак відповідачем не було виплачено заборговану заробітну плату.

У підтвердження вимог посилався на документи про трудові відносини, розрахунок заборгованості та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позовних вимог.

З урахуванням наведеного, просив ухвалити рішення, яким стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» станом на 1 вересня 2020 року грошові кошти в сумі 427992,92 грн., що включає 128493,88 грн. заборгованість по заробітній платі, 299028,92 грн. боргу середнього заробітку та 470,12 грн. боргу по підзвітних сумах, з яких:

-борг заводу щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з жовтня 2015 року по липень 2019 року (без врахування ПДФО та ВЗ) що становить 98903,97 грн.;

-індексація невиплаченої заборгованості по зарплаті за період з жовтня 2015 року по липень 2019 року з урахуванням індексу інфляції (без врахування ПДФО та ВЗ) що становить 14740,83 грн.;

-компенсації заборгованості за час затримки заробітної плати за період з жовтня 2015 року по липень 2019 року з урахуванням індексації невиплаченої суми заробітної плати (без врахування ПДФО та ВЗ) що становить 14849,08 грн., з яких компенсація зарплати 11135,09 грн., а компенсація індексації 3713,99 грн.;

-середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (з урахуванням ПДФО та ВЗ) за період із серпня 2019 року по серпень 2020 року, що становить 289527,68 грн.;

-індексація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (з урахуванням ПДФО та ВЗ) за період із серпня 2019 року по серпень 2020 року становить 5400,74 грн.;

-компенсація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (з урахуванням ПДФО та ВЗ) за період із серпня 2019 року по серпень 2020 року з урахуванням індексації цього середнього заробітку становить 4100,50 грн.;

-заборгованість коштів по підзвітних сумах заводу 470,12 грн.

Зобов`язати Концерн «Техвоєнсервіс» за період після 1 вересня 2020 року провести нарахування, індексацію і компенсацію несвоєчасно виплачених грошових сум зарплати ОСОБА_1 , середнього заробітку і підзвітних коштів, про що надати йому відповідні розрахунки (з урахуванням ПДФО та ВЗ), а також здійснити виплату такої нарахованої заборгованості з урахуванням її індексації та компенсації.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» (місце знаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект 6, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 1 вересня 2020 року грошові кошти в сумі 427992,92 грн., що включає 128493,88 грн. заборгованість по заробітній платі, 299028,92 грн. боргу середнього заробітку та 470,12 грн. боргу по підзвітних сумах, з яких:

- борг заводу щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з жовтня 2015 року по липень 2019 року (без врахування ПДФО та ВЗ) що становить 98903,97 грн.;

- індексація невиплаченої заборгованості по зарплаті за період з жовтня 2015 року по липень 2019 року з урахуванням індексу інфляції (без врахування ПДФО та ВЗ) що становить 14740,83 грн.;

- компенсації заборгованості за час затримки заробітної плати за період з жовтня 2015 року по липень 2019 року з урахуванням індексації невиплаченої суми заробітної плати (без врахування ПДФО та ВЗ) що становить 14849,08 грн., з яких компенсація зарплати 11135,09 грн., а компенсація індексації 3713,99 грн.;

- середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (з урахуванням ПДФО та ВЗ) за період із серпня 2019 року по серпень 2020 року, що становить 289527,68 грн.;

- індексація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (з урахуванням ПДФО та ВЗ) за період із серпня 2019 року по серпень 2020 року становить 5400,74 грн.;

- компенсація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (з урахуванням ПДФО та ВЗ) за період із серпня 2019 року по серпень 2020 року з урахуванням індексації цього середнього заробітку становить 4100,50 грн.;

- заборгованість коштів по підзвітних сумах заводу 470,12 грн.

Зобов`язано Концерн «Техвоєнсервіс» за період після 1 вересня 2020 року провести нарахування, індексацію і компенсацію несвоєчасно виплачених грошових сум зарплати ОСОБА_1 , середнього заробітку і підзвітних коштів, про що надати йому відповідні розрахунки (з урахуванням ПДФО та ВЗ), а також здійснити виплату такої нарахованої заборгованості з урахуванням її індексації та компенсації.

Стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» (місце знаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект 6, ) 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив Концерн «Техвоєнсервіс».

В апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_1 був звільнений 29 липня 2019 року, тому місяць липень не враховується, а в червні ОСОБА_1 був у відпустці, відтак для обрахунку середньої заробітної плати потрібно враховувати місяці квітень та травень 2019 року.

Зазначає, що середня заробітна плата відповідно до відомостей/розрахунків заробітної плати з бухгалтерії Концерну «Техносервіс» становить 9704,40 грн.

Відтак вважає, що середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період з серпня 2019 року по серпень 2020 року становить 116452,80 грн, а не 289 527,68 грн.

Відповідно, враховуючи неправильність попередніх розрахунків, вважає, що індексація та компенсація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні з серпня 2019 року по серпень 2020 року є хибними.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем Філії концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» та працював на посаді головного інженера, що підтверджується долученою до справи довідкою.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З долученої до матеріалів справи довідки №225 від 26 липня 2019 року про заборговану заробітну плату, вбачається що сума заборгованої заробітної плати ОСОБА_1 станом на 01 липня 2019 року становить 70268,88 грн., сума заборгованих коштів по підзвітних сумах станом на 01 липня 2019 року становить 470,12 грн.

Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, належна при звільненні заробітна плата позивачу відповідачами не виплачена і на момент подання позову.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995р. нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-79цс14 роз`яснив, що передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом обґрунтовано взято до уваги представлений позивачем розрахунок заробітної плати, а також розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про неправильність попередніх розрахунків колегією суддів не приймаються, оскільки скаржником не було подано власного розрахунку з обґрунтуванням оспорюваних сум та належних доказів на спростування розрахунку позивача.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну «Техвоєнсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанов складено 29 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.