РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/7469/18

Провадження № 22-ц/4815/690/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус

Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рівненський міський

відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м.Львів)

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у складі судді Панас О. В., ухвалене в м. Рівне о 09 годині 00 хвилин, повний текст рішення виготовлено 11 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення відрахувань із заробітної плати за виконавчим написом. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що згідно виконавчого напису, вчиненого 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, з неї пропонується стягнути грошові кошти у сумі 710 262 грн.11. коп., які є боргом за кредитним договором № 45302 - СRЕD від 20.08.2008 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк». Про наявність цього виконавчого напису їй стало відомо від роботодавця ПП ОСОБА_2 , який отримав запит головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Карпюк В. В. про надання інформації щодо її працевлаштування. При зверненні до державного виконавця нею була отримана копія постанови про звернення на заробітну плату та інші доходи боржника від 19.03.2018 року по ВП №55501015, копію виконавчого напису з випискою з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості за договором №245302- СRЕD від 20.08.2008 року, станом на 14.08.2017 року. Вважає оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача. З виконавчого напису та доданої до нього виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором №245302- СRЕD від 20.08.2008 року станом на 14.08.2017 року видно, що виконавчий напис виконаний з порушенням ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки право вимоги у стягувача виникло ще у 2008 році і його трьохрічний термін закінчився у 2011 році. Вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення грошових коштів у сумі 710 262 грн.11. коп.,вказаних у виконавчому написі,вчиненому 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, вона не отримувала і така вимога є неправомірною. Вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівно про стягнення з неї заборгованості за 8 років 11 місяців і 25 днів (з 20.08.2008 року по 14.08.2017 року) призвело до її подвійної відповідальності за одне і теж порушення кредитного договору, оскільки заборгованість по 09.03.2010 року уже була стягнута рішенням Рівненського міського суду від 02 серпня 2010 року. Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 710 262 грн.11. коп. за кредитним договором №245302- СRЕD від 20.08.2008 року, а також стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми відрахувань з її заробітної плати за виконавчим написом№8928 , виданим 12.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною в розмірі 4 261,67 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року вказаний позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 710 262 грн.11. коп. за кредитним договором №245302- СRЕD від 20.08.2008 року. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми відрахувань з її заробітної плати за виконавчим написом №8928, виданим 12.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною в розмірі 4 261,67 грн.. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які встановлюють вимоги для вчинення виконавчих написів нотаріусами України та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що такі вимоги нотаріусом Бондар І. М. дотримані не були, зокрема, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вищевказані правові норми.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Банку на користь ОСОБА_1 суми відрахувань із заробітної плати за виконавчим написом № 8928 виданим 12.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною в розмірі 4261,67 грн незаконним і необґрунтованим, постановленим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду в оскаржуваній частині рішення фактичним обставинам справи, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що встановивши факт, що Банк надав позивачу кредит, а позивач його не повернув, у суду не було жодних правових підстав для задоволення позову, оскільки це суперечить положенням як кредитного договору, так і статті 1054 ЦК України, яка визначає саме поняття кредитного договору, яку в тому числі включає у себе і обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити відсотки, а тому вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Звертає увагу, що кредитний договір не був визнаний недійсним у встановленому законом порядку, зобов`язання за ним не були припинені, а тому Банк скористався правом досудового врегулювання спору, звернувшись за виконавчим написом нотаріуса. Заперечує звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором та вважає, що така позиція суду становить економічну небезпеку для країни, адже це призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами. Зазначає, що суд неправомірно визнав безпідставним нарахування та списання боргу за користування кредитними коштами, а також порушив норми матеріального права. Додає, що з матеріалів справи видно, що сторони погодили істотні умови кредитного договору, в тому числі, і базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Вказує на неналежне дослідження судом першої інстанції поданих сторонами доказів, зокрема, кредитного договору, а також долученого до нього розрахунку заборгованості, з якого вбачається, що позивачем у добровільному порядку кредитні зобов`язання не виконувалися. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Дем`яненко Любов Петрівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 02 серпня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 8266.84 доларів США, що в еквіваленті курсу НБУ гривні до долара США станом на 02.08.2010 року складає 65247,68 грн., та судові витрати по справі в сумі 655,56 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 775,56 грн..

Рішення залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2010 року.

Згідно виконавчого напису, вчиненого 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на підставі статті 34 ч.1 п.19,ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості водиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови Кабінету Міністрів № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» пропонується стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 710 262 грн.11. коп.,які є боргом за кредитним договором № 45302 - СRЕD від 20.08.2008 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Встановлено, що постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Карпюк В.В. про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 19.03.2018 року постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ПП ОСОБА_2 шляхом здійснення відрахування із доходів боржника на користь стягувача у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 781 375,32 грн.

Постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Вакульчук Ольги Василівни від 25.10.2018 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису №8928, виданого 20.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною.

Згідно довідки про доходи № 005 від 05.11.2018 року СПД-ФО ОСОБА_2 загальна сума утримання з заробітної плати ОСОБА_1 по виконавчому провадженню за період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року становить 4 261, 67 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачка покликалася на те, що виконавчий напис вчинений нотаріусом із порушенням процедури його вчинення, а також на те, що вимоги стягувача є неправомірними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які встановлюють вимоги для вчинення виконавчих написів нотаріусами України.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1, 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5.

Порядком передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

П.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018у справі №826/20084/14, якою залишено в силі постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 якою визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Таким чином, відповідно до зазначених змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до п.2 яких, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджені оскаржуваною постановою, не передбачають обов`язку подання нотаріусу разом із оригіналом кредитного договору доказу на підтвердження факту укладення такого договору (шляхом передачі грошей або інших речей), що свідчить про суперечність та невідповідність вказаних положень Змін наведеним нормам Закону.

Разом з тим, зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не враховують положень п. 6 ч. 10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення.

Ні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення грошових коштів у сумі 710 262 грн.11. коп., вказаних у виконавчому написі, вчиненому 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, ні будь-яких рішень державного виконавця по примусовому виконанню рішення Рівненського міського суду від 02 серпня 2010 року з серпня 2010 року по квітень 2018 року позивачка ОСОБА_1 не отримувала, і апелянтом протилежного не доведено.

Разом з тим, у пункті 2 Переліку відсутня вимога про надання нотаріусу документів, які б підтверджували повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості та необхідність її погашення, що безперечно є порушенням прав боржника.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, Банк в апеляційній скарзі доводить про безпідставність задоволення позову, оскільки це суперечить положенням як кредитного договору, так і ст. 1054 ЦК України.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості є виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.06.2018 року по справі №761/38827/15-ц).

При цьому ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправомірність задоволення позову спростовуються встановленими обставинами справи, які вказують, що боржник має заперечення як щодо суми заборгованості, так і щодо факту заборгованості та періоду її нарахування, що, в свою чергу, унеможливлює виконання виконавчого напису

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки фактично дублюють обґрунтування позовних вимог та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Наведені обставини справи в сукупності з нормами права, якими вони врегульовані, вказують на те, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив положення Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Шимків С. С.

Гордійчук С. О.