ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2314/21 Справа № 205/535/20 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року, ухваленого суддею Чумак Т.А. в місті Апостолове Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 11 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.03.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Угоду №300118 (далі Угода) та підписано Додатки №№1 та 2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди.

Дана Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Дана система продажу полягає у створені групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.

28.04.2010 року на асигнаційному акті ОСОБА_2 було надано право на отримання автомобіля.

Угоду №300118 було укладено між позивачем та ОСОБА_2 з метою придбання автомобіля Chery Tiggo.

19.05.2010 року ОСОБА_2 отримала автомобіль Chery Tiggo, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2008 року випуску, та зареєструвала автомобіль на своє ім`я, отримавши свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В свою чергу ОСОБА_2 зобов`язалася оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих їй послуг шляхом сплати 120 щомісячних Повних внесків.

26.07.2013 року ОСОБА_2 в порядку, передбаченому п.12 Угоди, передала ОСОБА_1 свої права та обов`язки за Угодою №300118 від 15.03.2010 року.

У зв`язку з переданням прав та обов`язків за Угодою між позивачем та ОСОБА_1 укладено угоду №334390, відповідно до умов якої останній придбав автомобіль марки «Chery» модель «Tiggo», д/н НОМЕР_3 , через систему придбання у групах «АвтоТак» та взяв на себе зобов`язання по сплаті грошових коштів, тобто ОСОБА_1 є правонаступником ОСОБА_2 , що підтверджується також рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2019 року у справі №205/8474/17.

До січня 2015 року щомісячні внески сплачувалися з порушенням строку та розміру внесків, а з лютого 2015 року оплата припинена.

На виконання умов Угоди відповідачем з урахуванням переданих прав та обов`язків сплачено 46,2592 % зі 100% в оплату Чистих внесків та 59 внесків зі 120-ти в оплату послуг позивача.

Розмір боргу відповідача за Угодою станом на січень 2020 року складає 53,7408% ціни автомобіля, актуальної у січні 2020 року, та 61 внесок в оплату послуг позивача.

Враховуючи поточну ціну автомобіля «Chery Tiggo» на січень 2020 року - 305 099 грн., розмір боргу відповідача станом на січень 2020 року складає 163 962,64 грн. чистих внесків та 84 866,25 грн. внесків в оплату послуг позивача.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 248 828,89 коп. та 3732 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено. Судові витрати покладені на позивача.

Позивач ТОВ «АВТО ПРОСТО», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, однобічне дослідження доказів, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ТОВ «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем при розгляді справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Скаржник зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2019, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Chery» модель «Tiggo», д/н НОМЕР_3 і є правонаступником ОСОБА_2 , що до січня 2015 року ОСОБА_1 сплачував внески, хоч і з порушенням строків, а з лютого 2015 року оплати були припинені.

Позивач вважає, що суд першої інстанції не розглянув справу по суті, не надав оцінку письмовим доказам наявним у справі, не встановив усіх необхідних обставин справи та взагалі не надав жодної оцінки письмовим доказам, які є в матеріалах справи. Єдиною підставою для відмови у задоволені позову, суд першої інстанції визнав пропуск строку позивачем позовної давності, пославшись на те, що про порушення свого права ТОВ «АВТО-ПРОСТО» стало відомо 16.03.2015 року (після несплати двох і більше внесків), при цьому суд не врахував, що Угода діє, як мінімум до 15.03.2020 року, тому немає підстав вважати, що пропущено строк позовної давності щодо внесків, строк сплати яких ще не настав, станом на дату звернення з позовом до суду у січні 2020 року.

Скаржник зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що позивач звертався з іншими позовними вимогами не відповідають дійсності, оскільки Угоди є взаємопов`язаними, так як відбулася передача прав та обов`язків за Угодою. В матеріалах справи наявні письмові докази, які підтверджують заборгованість ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , наявна Угода №334390 між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО», яка є ідентичною Угоді між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 , а також було встановлено, що відповідач є правонаступником ОСОБА_2 . При цьому усі кошти сплачувались до січня 2015 року за квитанціями, які відповідають Угоді №300118. Посилаючись на ст.7 Угоди вказує, що вона набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених Угодою. Відповідач не виконав зобов`язання за Угодою, тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Позивач зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Угода №300118 не стосується ОСОБА_1 та не вважав за потрібне встановити стан розрахунків між сторонами у справі, їх правовідносини, або витребувати необхідні для повного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи відомості.

Окрім того, позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з 20.01.2017 року не підлягають задоволенню через їх недоведеність та ненадання доказів на підтвердження розрахунку заборгованості відповідача із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць, що позбавляє суд можливості визначити розмір заборгованості відповідача за період з 20 січня 2017 року.

Скаржник зазначає, що позивач не заявляв окремих вимог щодо стягнення суми заборгованості за період з 20.01.2017 року, у зв`язку з чим надавати будь-які додаткові розрахунки не було сенсу, так як ТОВ «АВТО ПРОСТО» вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення усіх внесків не пропущено, матеріали справи містять достатньо інформації для розрахунку суми заборгованості за будь-який період, що свідчить про те, що судом обставини справи досліджено не у повному обсязі.

Позивач зауважує, що сума заборгованості, як і розмір будь-яких внесків та/або платежів за Угодою розраховується у відповідності до Поточної ціни автомобіля дійсної у місяці оплати, таким чином, несплачені внески також підлягають сплаті у відповідності до Поточної ціни автомобіля, яка діяла у місяці пред`явлення позову до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Заворотинська А.С., просить апеляційну скаргу ТОВ «АВТО ПРОСТО» залишити без задоволення, а рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2020 року, без змін, просить апеляційний розгляд провести без участі відповідача і його представника. При цьому, представник позивача зазначає, що позивач, звернувшись із позовом до ОСОБА_1 20.01.2020 року попустив позовну давність за період з лютого 2015 року по 19.01.2017 року, що є безумовною підставою для відмови у позові в даній частині вимог, оскільки відповідачем було подано відповідну заяву. Також, представник відповідача вважає, що судом першої інстанції правильно було не взято до уваги твердження позивача про переривання перебігу позовної давності на підставі ч.2 ст.264 ЦК України у зв`язку із зверненням з позовом до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська 20.12.2017 року, оскільки цим рішенням було встановлено, що позивач звертався до вказаного суду із позовом до відповідача з іншими позовними вимогами (заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості на підставі іншої Угоди).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача Нагорного А.Є, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 березня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 укладено угоду №300118 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, предметом якої є надання позивачу послуг системи "АвтоТак", спрямованих на придбання автомобіля.

Статтею 1 договору визначено, що договір укладається шляхом підписання сторонами угоди додатку №1,2, які є невід"ємною частиною договору.

Згідно додатку №1 ОСОБА_2 має намір придбати автомобіль марки «Chery Tiggo» вартістю 100 720,00 грн. та зобов`язується щомісячно сплачувати внески у розмірі 0,8333% вартості автомобіля, внески в оплату послуг, страхового платежу.

26 липня 2013 року ОСОБА_2 в порядку передбаченому п.12 Угоди, передала ОСОБА_1 свої права та обов`язки за угодою №300118 від 15.03.2010 року, у зв`язку із чим між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено угоду №334390, відповідно до умов якої останній придбав у розстрочку автомобіль марки «Chery» модель «Tiggo Т11», д/н НОМЕР_4 , через систему придбання у групах АвтоТак та взяв на себе зобов`язання по сплаті грошових коштів.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Chery» модель «Tiggo Т11», д/н НОМЕР_4 .

Відповідно до п.12.1, 12.2 Угоди учасник має право передати свої права та обов`язки за угодою іншій особі. Учасник, що передає права та обов`язки за угодою та особа, що їх приймає (Правонаступник), мають повідомити про це АВТО ПРОСТО, заповнивши та підписавши бланк-повідомлення, визначеної форми, який АВТО ПРОСТО надасть йому з цією метою.

Правонаступник зобов`язаний укласти нову угоду з АВТО ПРОСТО.

Вказані обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2019 року у справі №205/8474/17, не оспорюються сторонами та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню під час розгляду вказаної цивільної справи.

Також судом встановлено, що 26.07.2013 року між сторонами укладено Угоду №334390 та підписано Додатки №№ 1 та 2, які є невід`ємними частинами вказаної Угоди.

Відповідно до ст.1 Угоди предметом Угоди є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля, ст.5 Угоди передбачено обов`язки учасника Угоди, а саме: сплатити вступний внесок при укладанні Угоди; сплатити плату за право на отримання автомобіля при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля; отримати автомобіль за умови виконання зобов`язань, встановлених Угодою; підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобов`язань за Угодою; за вимогою АВТО ПРОСТО надавати копії квитанцій про оплату внесків за Угодою.

Згідно Додатку №1 графік внесків складає 120 Повних внесків.

У Розділі 1 Додатку №2 міститься визначення терміну «Графік внесків» - це загальна кількість Повних внесків, необхідна для повної оплати автомобіля, послуг з обслуговування та адміністрування системи АвтоТак, що надаються АВТО ПРОСТО, та страхових платежів.

Згідно статті 14 Додатку №2 до вищевказаної Угоди сторони домовилися, що наслідки невиконання зобов`язань за Угодою регулюються умовами Угоди, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства (п.14.1).

Відповідно до пунктів 14.5 та 14.6 статті 14 Додатку №2 якщо учасник, який отримав автомобіль, не сплатить 2 (два) або більше послідовних або вибіркових Повних внесків, то такий учасник за платіжною вимогою АВТО ПРОСТО зобов`язаний повністю одноразово достроково сплатити всі несплачені внески згідно з графіком внесків протягом 10 (десяти) календарних днів від дати отримання відповідної платіжної вимоги. Якщо учасник, який отримав автомобіль, не виконає вимоги АВТО ПРОСТО щодо дострокової сплати несплачених внесків згідно з умовами попереднього пункту у встановлений термін, АВТО ПРОСТО використовуватиме надані цим учасником та третіми особами гарантії і такий учасник зобов`язується за першою вимогою АВТО ПРОСТО негайно передати автомобіль для його реалізації з метою погашення боргу за Угодою.

Таким чином, сторони узгодили наслідки невиконання відповідачем зобов`язання за Угодою №333490 від 26.07.2013 року.

Право вимагати виконання відповідачем умов укладеної Угоди, що зазначені в пунктах 14.5 та 14.6 статті 14 Додатку №2, виникло у позивача після 16.03.2015 року (несплата двох і більше внесків), оскільки, як встановлено в судовому засіданні, останній платіж відповідачем здійснено 26.01.2015 року при необхідності сплати Повних внесків протягом перших 15 календарних днів місяця (п.2.3 статті 2 Додатку № 2).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту звернення позивача до відповідача відповідно до умов укладеної Угоди, що зазначені в пунктах 14.5 та 14.6 статті 14 Додатку № 2.

З вимогою до відповідача про стягнення заборгованості в зв`язку з невиконанням укладеної Угоди №334390 від 26.07.2013 року позивач звернувся безпосередньо до суду 20.01.2020 року (а.с.22).

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 248 828 грн. 89 коп., яка виникла станом на січень 2020 року, виходячи з вартості автомобіля «Chery Tiggo» 305 099 грн. у січні 2020 року, 53,7408% Чистих внесків від ціни автомобіля та 61 внеску в оплату послуг позивача.

Відповідачем згідно наданого ним відзиву не оспорюються обставини укладення вищевказаної Угоди, її умови та порядок виконання, проте відповідач просив відмовити у позовних вимогах в зв`язку з пропуском позивачем позовної давності.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_1 у стягненні заборгованості за період з лютого 2015 року по 19.01.2017 року, виходив з того, що позивачем пропущено позовну давність, оскільки з позовом до суду він звернувся 20.01.2020 року, а відповідачем подано відповідну заяву про застосування позовної давності.

Твердження представника позивача про переривання перебігу позовної давності на підставі ч.2 ст.264 ЦК України в зв`язку зі зверненням з позовом до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська 20.12.2017 року суд вважав необґрунтованими, оскільки, як встановлено з рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2019 року, позивач звертався до вказаного суду з позовом до відповідача з іншими позовними вимогами (заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості на підставі іншої Угоди).

Відмовляючи позивачу у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з 20.01.2017 року, суд виходив з їх недоведеності, оскільки позивачем в порушення вимог статей 12,13,81,83 ЦПК України не надано докази на підтвердження розрахунку заборгованості відповідача із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць, що позбавило суд можливості визначити розмір заборгованості відповідача за період з 20.01.2017 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, та погоджується із доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 138)).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Колегія суддів перевіряючи доводи позивача викладені в апеляційній скарзі дослідила наявні у справі докази і дійшла висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування позовної давності, виходячи з наступних підстав.

Так, рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року встановлено наступні обставини.

20 грудня 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу, в якій посилаючись на викладені обставини та обґрунтування просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за угодою №364381 (описка у рішенні, Угода №300118) в розмірі 288 383,09 грн. та судовий збір в сумі 4 325,78 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року позовні вимоги в частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Ленинський районний суд м.Дніпропетровська залишаючи без розгляду позовні вимоги щодо відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виходив з того, що 03 грудня 2018 року позивач подав до суду письмову заяву про залишення позову без розгляду в частині вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2019 було встановлено, що 15 березня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 укладено угоду №300118 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, предметом якої є надання позивачу послуг системи "АвтоТак", спрямованих на придбання автомобіля (а.с.5).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаною вище угодою, 13 квітня 2010 року між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого кожен із спів поручителів зобов`язався відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання боржником зобов`язань , що виникають з угоди. В разі невиконання боржником зобов`язань за угодою, боржник і кожен із спів поручителів відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.10).

26 липня 2013 року ОСОБА_4 в порядку передбаченому п.12 Угоди, передала ОСОБА_1 свої права та обов`язки за угодою №300118 від 15.03.2010 року, у зв`язку із чим між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено угоду №334390, відповідно до умов якої останній придбав у розстрочку автомобіль марки «Chery» модель «Tiggo Т11», д/н НОМЕР_4 , через систему придбання у групах АвтоТак та взяв на себе зобов`язання по сплаті грошових коштів (а.с.47,48).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Chery» модель «Tiggo Т11», д/н НОМЕР_3 (а.с.55).

Відповідно до п.12.1, 12.2 Угоди, учасник має право передати свої права та обов`язки за угодою іншій особі. Учасник, що передає права та обов`язки за угодою та особа, що їх приймає (Правонаступник), мають повідомити про це АВТО ПРОСТО, заповнивши та підписавши бланк-повідомлення, визначеної форми, який АВТО ПРОСТО надасть йому з цією метою.

Правонаступник зобов`язаний укласти нову угоду з АВТО ПРОСТО.

За умовами угоди №334390 від 26.07.2013 року ОСОБА_1 придбав вказаний вище автомобіль та щомісячно повинен сплачувати внески у розмірі 0,8333% вартості автомобіля, внески в оплату послуг, страхового платежу. Жодних забезпечень його зобов`язання за вказаною угодою укладено не було.

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська, відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 виходив з того, що угода №300118 від 15.03.2010 року укладена із ОСОБА_4 жодним чином не стосується відносин, що виникли між позивачем та ОСОБА_1 , зважаючи на передачу ОСОБА_4 своїх прав та обов`язків останньому, про що у свою чергу позивачу достовірно відомо, тому що між ним та ОСОБА_1 укладено угоду №334390 від 26.07.2013 року, на виконання положень ст.12 Угоди, тоді, як під час судового розгляду справи позивач предмет позову не змінював, не зважаючи на його процесуальне право передбачене ст.49 ЦПК України.

Так, предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В процесі розгляду і вирішення справи по суті позивач має право змінити предмет позову.

Апеляційним переглядом встановлено, що позивач, звертаючись до Ленінського районного суду м.Дніпропетровськаіз позовом до відповідача ОСОБА_1 у грудні 2017 року просив стягнути з останнього заборгованість в розмірі 288 383 грн. за угодою №300118 від 15 березня 2010 року, яка була укладена між позивачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» і ОСОБА_2 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, предметом якої є надання позивачу послуг системи "АвтоТак", спрямованих на придбання автомобіля марки «Chery Tiggo».

Також рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2019 року було встановлено, що 26 липня 2013 року ОСОБА_2 в порядку передбаченому п.12 Угоди, передала ОСОБА_1 свої права та обов`язки за угодою №300118 від 15.03.2010 року, у зв`язку із чим між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено іншу угоду №334390, відповідно до умов якої останній придбав у розстрочку автомобіль марки «Chery» модель «Tiggo Т11», д/н НОМЕР_4 , через систему придбання у групах АвтоТак та взяв на себе зобов`язання по сплаті грошових коштів. Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Chery» модель «Tiggo Т11», д/н НОМЕР_3 .

Тобто, позивач ТОВ «Авто-Просто», вперше, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості під час судового розгляду мав право змінити предмет позову, а саме повинен був заявити вимогу про стягнення з відповідача заборгованість не за угодою №300118 від 15.03.2010 року, яка була укладена з ОСОБА_2 , а за угодою №334390 від 26.07.2013 року, яка була укладена між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 вже після передачі ОСОБА_2 своїх прав та обов`язків ОСОБА_1 за її угодою№300118 від 15.03.2010 року, однак позивачем така вимога заявлена не була, у зв`язку із чим, суд на законних підставах відмовив у задоволенні позовних вимог.

В подальшому, позивач, будучи незгодним з рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2019, оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційна скарга позивача ТОВ «Авто-Просто» була залишена без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що угода №300118 від 15.03.2010 року укладена між ТОВ «Авто-Просто» та ОСОБА_2 , ніяким чином не стосується правовідносин, які склалися між ТОВ «Авто-Просто» та ОСОБА_1 на підставі угоди №334390 від 26.07.2013 року.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2019 набрало законної сили 28 лютого 2019 року.

З повторним позовом до того ж відповідача, в якому позивач змінив предмет позову, ТОВ «Авто-Просто» звернулося 20 січня 2020 року з тією ж самою матеріально-правовою вимогою про стягнення заборгованості за угодою №334390 від 26.07.2013 року, відповідно до умов якої ОСОБА_1 придбав у розстрочку та став власником автомобіля марки «Chery» модель «Tiggo Т11», д/н НОМЕР_4 , через систему придбання у групах АвтоТак та взяв на себе зобов`язання по сплаті грошових коштів.

Отже, з огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що позивач ТОВ «Авто-Просто», звернувшись вперше у грудні 2017 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за неналежне виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів за придбаний відповідачем у розстрочку автомобіль марки «Chery» модель «Tiggo Т11», д/н НОМЕР_4 , перервав перебіг позовної давності, у зв`язку з чим у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення клопотання сторони відповідача про застосування позовної давності.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за Угодою №334390 від 26.07.2013 року станом на січень 2020 року, який складає 53,7408% ціни автомобіля, актуальної у січні 2020 року, та 61 внесок в оплату послуг позивача, з урахуванням поточної ціни автомобіля «Chery Tiggo» на січень 2020 року - 305 099 грн., розмір боргу відповідача складає 163 962,64 грн. чистих внесків та 84 866,25 грн. внесків в оплату послуг позивача, що разом становить 248 828,89 грн.., колегія суддів повністю з ним погоджується і вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Авто-Просто» борг в розмірі248 828,89 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції проводить перерозподіл понесених позивачем судових витрат під час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Так під час подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3732,43 грн. (а.с.1), при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, позивач сплатив судовий збір в розмірі 5598,64 грн. (а.с.123), таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в сумі 9331,07 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Угодою №334390 від 26 липня 2013 року задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», , яке знаходиться за адресою: 03045, м.Київ, Столичне шосе,90, 4-й поверх, заборгованість за Угодою №334390 від 26.07.2013 року, станом на січень 2020 року в сумі 248 828,89 грн. (двісті сорок вісім тисяч вісімсот двадцять вісім гривень вісімдесят дев`ять копійок), яка складається з чистих внесків -163 962,64 грн., внесків в оплату послуг -84 866,25 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», , яке знаходиться за адресою: 03045, м.Київ, Столичне шосе,90, 4-й поверх судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції в сумі 9331,07 грн. (дев`ять тисяч триста тридцять одну гривню сім копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: