ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року

м. Харків

Справа № 629/982/20

Провадження № 22-ц/818/2001/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевський О.М.

суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 листопада 2020 року, постановлене суддею Смірновою Н.А., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, поновлення порушеного права та вселення в квартиру, стягнення моральної шкоди,

встановив :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, поновити її порушене право на житло, шляхом вселення її в квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача не перешкоджати їй у користуванні житлом, а саме двокімнатною квартирою, яка розташована за вищевказаною адресою, стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 50000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона з 30.04.2003 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 . Під час шлюбу вони приватизували квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на даний час вони є співвласниками спірної квартири. З 05.05.2016 року за сімейними обставинами вона змінила місце реєстрації, але продовжувала проживати у спірній квартирі. З лютого 2018 року відносини з відповідачем погіршилися, мало місце зради зі сторони чоловіка, він неодноразово влаштовував сварки з цього приводу, відмовлявся виконувати свої чоловічі обов`язки. В грудні 2019 року відповідач у черговий раз влаштував сварку, погрожував фізичною розправою, в зв`язку з чим вона змушена була залишити квартиру, свої особисті речі, майно, яке було придбане ними за час сумісного проживання і винаймати собі інше житло. Позивач неодноразово намагалась повернутись до квартири, але відповідач всіляко чинить їй в цьому перешкоди, змінив замки від вхідних дверей, ключі не дає. З приводу неправомірних дій відповідача вона неодноразово зверталася до поліції, але це позитивного результату не дало. Внаслідок таких дій відповідача, вона позбавлена можливості користуватися своїм майном, при цьому іншого житла вона не має. У результаті обмеження відповідачем доступу до житла, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та необхідності докладати додаткових зусиль для забезпечення себе житлом, а також витрачати час на захист порушених відповідачем прав. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у суму 50000 гривень.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 листопада 2020 року позовні вимоги задоволені частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до неї ОСОБА_1 та зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод позивачу в користуванні зазначеною квартирою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 гривень та на користь держави судовий збір в у розмірі 840, 80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове.

Скарга містить посилання на те, що позивачка не проживає 8 років у спірній квартирі, не дбає про житло.

Вважає, що її позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на ст. 64, 150 ЖК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить заочне рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та його доведеності, оскільки право власності є абсолютним правом, що виключає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення.

Крім того, оскільки ОСОБА_1 позбавлена можливості користуватися належним їй майном, та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про наявність порушення відповідачем прав позивачки, вважає за можливе задовольнити частково вимоги ОСОБА_1 , стягнувши з відповідача 3000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

Судова колегія погоджується в висновком суду першої інстанції.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.08.2006 року Лозівською міською радою Харківської області, на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Із довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради від 07 липня 2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем порушено право позивачки вільного користування квартирою, яка належить їй на праві спільної часткової власності.

Поділу майна в натурі не відбувалось.

Оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення.

Також, статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно приписів ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно з урахуванням наявних порушень з боку відповідача прав позивачки, роз`яснень викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зроблено висновок про розмір який підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 у сумі 3000,00 грн.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Хорошевський

І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

Повний текст судового рішення складено 31.03.2021.