КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/368/2020 Головуючий у І інстанції - Мазур Ю.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/4493/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 липня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №522.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №976; дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1818, дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3037.

Сторони прийняли рішення про окреме проживання, а за спільні роки у шлюбі сторони так і не знайшли порозуміння спільного існування у щасливій та справжній сім?ї.

Крім того зазначила, що окрім спільних дітей у подружжя немає причин залишатися разом, що не відповідає інтересам ані позивача, ані відповідача, оскільки про дітей обоє мають можливість різносторонньо дбати проживаючи окремо.

Просила, розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №522.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, за актовим записом №522.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що до рішення про розлучення ОСОБА_2 прийшла з огляду на тимчасові складнощі в особистому житті та певні особисті непорозуміння, а також перебуваючи під впливом третіх осіб.

Звертає також увагу, що суд першої інстанції не вчинив жодних дій до примирення. Не врахував наявність трьох неповнолітніх дітей, двоє з яких малолітні.

Зазначає, що він повідомляв суд, що категорично проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, що сім`ю можна та необхідно зберегти і розлад між подружжям має тимчасовий характер.

Вважає, що суд першої інстанції формально поставився до розгляду питання про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між ним та дружиною, не в повній мірі врахував наявність трьох неповнолітніх дітей, двоє з яких малолітні, та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя.

Просив визнати не чинним рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року та закрити провадження у справі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що позовна заява подана нею до суду в грудні 2019 року. З цього часу шлюб носить виключно формальний характер.

Між сторонами склались відносини, які не відповідають інституту шлюбу та є неприпустимими для шлюбного життя.

Намірів у позивача поновлювати з відповідачем стосунки немає і подальше збереження шлюбу є неможливим та таким, що прямо суперечить інтересам позивача.

Звертає увагу, що суд першої інстанції вичерпав всі можливі заходи для примирення за 12 місяців розгляду справи, що у 2 рази перевищує встановлений законодавством максимальний строк для примирення.

Також звертає увагу, що сімейні стосунки сторони не відновили, позивач продовжує проживати окремо, категорично заперечує проти надання строку на примирення.

Просила, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, за актовим записом №522, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 .

У сторін є діти: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №976; дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1818, дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3037.

Також встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розлад в сім`ї викликаний серйозними причинами і носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач просив про надання строку на примирення.

Розгляд справи триває більше року і на час вирішення цього питання сторони не примирилися, позивач заперечує таку можливість, а тому доцільності в наданні сторонам строку на примирення не вбачається.

За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя та його тривалість є правом суду, а не його обов`язком. А тому апеляційний суд, не надаючи сторонам строк для примирення, не вбачає у цьому порушення прав відповідача.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем не складається через різні характери та погляди на життя, внаслідок чого у них виникали непорозуміння.

Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, зокрема щодо невірного зазначення в рішенні його відмінюваного прізвища є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба