Справа № 464/5858/19 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/3263/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року в складі судді Дулебка Н.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановила:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29.05.2019 у справі №464/694/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини із усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вищевказаного рішення Сихівським районним судом м Львова 18.07.2019 видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем відкрито виконавче провадження №59706280. Зазначила, що її матеріальне становище є важким, оскільки за станом здоров`я не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати дитину, а також через несплату відповідачем аліментів.

Згідно із розрахунком заборгованості з аліментів у виконавчому провадженні №59706280, станом на 10.10.2019 така становила 25 020,50 грн. Відповідно до розрахунку позивача розмір пені з серпня 2018 по липень 2019 років становить 34 641,92 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення аліментів закрито.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 34 641 гривня 92 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає, що рішення підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 464/694/18 про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, винесена 05.08.2019.

На виконання вказаного документа, починаючи із серпня 2019 року він сплачував суму, передбачену виконавчим документом.

Жодних дій із примусового виконання рішення державний виконавець не вчиняв, а також не було жодних претензій від позивачки щодо термінів та розмірів погашення заборгованості.

Згідно із наданим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами, на час звернення ОСОБА_2 до суду 30.10.2019, така заборгованість склала 25020,50 грн. та була погашена повністю 05.11.2019. При цьому, згідно із наданим позивачкою розрахунком, загальна сума неустойки складає 34641,97 грн.

Натомість, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 196 СК України, за якою розмір неустойки не може бути більше 100 відсотків заборгованості, стягнув в користь позивачки 34641,92 грн пені.

Звертає увагу, що за приписами ст. 196 СК України, при стягненні неустойки враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо, однак такі обставини не з`ясовані судом.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року.

14.01.2021 надійшов відзив позивачки ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Звертає увагу, що відповідач не виконував рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 травня 2019 року, сплачував поточні аліменти щомісячно, не погашаючи при цьому заборгованість, яка виникла за 1,5 роки слухання справи в суді. Погоджується з тим, що після отримання позову відповідач заборгованість погасив, однак вважає, що їй належить неустойка за несвоєчасну сплату такої заборгованості.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення неустойки за несплату заборгованості по аліментах, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 34641,92 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.06.2003 у міському відділі РАЦС Львівського ОУЮ, актовий запис №1093.

Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29.05.2019 у справі № 464/694/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини із всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2018 до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 01.07.2019.

Постановою старшого державного виконавця Сихівського ВДВС міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 05 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження №59706280 з примусового виконання виконавчого листа № 464/694/18, виданого 18.07.2019, про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини із всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2018 до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись із позовними вимогами та обгрунтовуючи свою позицію, позивачка ОСОБА_2 покликалася на те, що згідно із розрахунком заборгованості з аліментів у виконавчому провадженні № 59706280, станом на 10.10.2019 така становила 25 020,50 грн., її матеріальне становище є важким, оскільки за станом здоров`я не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати дитину, відповідно до розрахунку позивачки розмір пені з серпня 2018 по липень 2019 років становить 34 641,92 грн.

Подаючи відзив на позовну заяву, а також в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначав, що на виконання рішення суду, починаючи із серпня 2019 року він сплачував аліменти у відповідному розмірі, жодних дій із примусового виконання рішення державний виконавець не вчиняв, а також не було жодних претензій від позивачки щодо термінів та розмірів погашення заборгованості.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину визначена ст. 196 СК України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, зазначеною нормою на боржника покладений обов`язок сплатити неустойку (пеню) у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів з його вини.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 10.10.2019 ВП №59706280, заборгованість ОСОБА_1 із сплати аліментів на вказану дату становить 25020,50 грн.

За вказаним виконавчим документом боржнику нараховано станом на 10.10.2019 суму 44079,75 грн., боржником сплачено 19059,25 грн.

Щомісячний розмір нарахованих аліментів за період лютий-березень 2018 року складав 1900,5 грн., квітень-червень 2018 року 2081 грн., липень-вересень 2018 року 2262,25 грн., жовтень-грудень 2018 року 2330 грн., січень-вересень 2019 року 2251,00 грн.

З наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанцій ним сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 59706280: 6062,00 грн. 12.08.2019, 6413,00 грн. 06.09.2019, 6594,00 грн. 09.10.2019, 3417,00 грн. 05.11.2019, 11514,50 грн. 05.11.2019, 14178,00 грн. 05.11.2019, 2400 грн. 20.11.2019 (а.с. 32-38).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, за період з серпня 2018 по липень 2019 року становить 34 641, 97 грн. (а.с.4).

У постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Окремо, Об`єднана палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

З матеріалів справи встановлено, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29.05.2019 у справі №464/694/18, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини із всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, набрало законної сили 01.07.2019.

При цьому, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №464/694/18, виданого 18.07.2019, про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, відкрито постановою державного виконавця від 05 серпня 2019 року.

В свою чергу, після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідач ОСОБА_1 , при визначеному щомісячному платежі 2251 грн., починаючи з 12.08.2019 проводив оплату у значно більшому розмірі, зокрема 6062,00 грн. 12.08.2019, 6413,00 грн. 06.09.2019, 6594,00 грн. 09.10.2019, 3417,00 грн. 05.11.2019, 11514,50 грн. 05.11.2019, 14178,00 грн. 05.11.2019, 2400 грн. 20.11.2019.

На переконання колегія суддів, в діях відповідача ОСОБА_1 відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів, оскільки після набрання рішенням законної сили та відкриття виконавчого провадження, боржник, окрім сплати щомісячних платежів, за період серпня-листопада 2019 року сплатив всю суму нарахованих аліментів за час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції з лютого 2018 року по липень 2019 року, відтак станом на 05.11.2019 заборгованість із сплати аліментів була відсутня.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

З врахуванням того, що позивачка ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 гривень 20 копійок, відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 34641 гривень 92 копійок відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 гривень 20 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 березня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк