ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року

м.Суми

Справа №1806/13860/12

Номер провадження 22-ц/816/328/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент - Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2013 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом 03.12.2012 року, Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (відбулася зміна назви на Акціонерне товариство «Акцент - Банк», далі АТ «Акцент - Банк») поросило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 22053,68 грн за кредитним договором №AN5YCC9FC30004 від 29.09.2011 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 29.09.2011 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, умовами якого останній отримав кредит у розмірі 16000,00 грн зі сплатою 0,12 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 28.09.2014 року. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 18.09.2012 року, виникла заборгованість 22053,68 грн, яка складається з: 15556,16 грн - заборгованість за кредитом; 14,74 грн - заборгованість за відсотками; 3200,00 грн заборгованість по комісії; 1756,41 грн пеня, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн фіксована частина, 1026,37 грн процентна складова.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.02.2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №AN5YCC9FC30004 від 29.09.2011 року у розмірі 22053,68 грн та судовий збір у сумі 220,54 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.12.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі було досягнуто домовленості у належній формі щодо істотних умов кредитного договору, тому банк має право на стягнення заборгованості у заявленому розмірі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову, оскільки позивачем не було доведено факту укладання кредитного договору і узгодження його основних та інших умовах, а також не надано доказів отримання кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається із цивільної справи, що 29.09.2011 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» було укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви позичальника №AN5YCC9FC30004 (а.с. 6-7).

За умовами вказаного договору, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 16000,00 грн на строк з 29.09.2011 року по 28.09.2014 року включно на споживчі цілі, включно у розмірі 0,00 грн на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 320 грн, якщо інше не встановлено в Умовах та правилах надання банківських послуг, та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмір 320 грн, якщо інше не встановлено в Умовах та правилах надання банківських послуг.

Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у сумі 765,28 грн. Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмірі якої визначений в Умовах та правилах за кожен день прострочення.

На виконання зобов`язань банк відкриває позичальнику рахунок за № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Також, в заяві позичальника зазначено, зокрема, наступне: «Я ознайомився (-лась) та згодний (-на) із Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані мені у письмовій формі. Своїм підписом я підтверджую факт надання мені повної інформації про умови кредитування в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»».

Додані банком до позовної заяви витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), якими в пункті 5.1 передбачено право банку нарахувати пеню за порушення позичальником грошового зобов`язання, а також пунктом 5.3 штрафів, ОСОБА_1 не підписані (а.с. 9-21).

Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості станом на 18.09.2012 року складає 22053,68 грн, з яких: 15556,16 грн - заборгованість за кредитом; 14,74 грн - заборгованість за відсотками; 3200,00 грн заборгованість по комісії; 1756,41 грн пеня, штрафи: 500,00 грн фіксована частина, 1026,37 грн процентна складова (а.с. 4-5).

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки, у разі неналежного виконання зобов`язання.

Таким чином, між сторонами у справі 29.09.2011 року було укладено кредитний договір в належній формі, шляхом підписання ОСОБА_1 заяви позичальника №AN5YCC9FC30004, у якій сторонами було погоджено, зокрема, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строк дії кредитного договору, порядок погашення заборгованості та інші умови кредитування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладення сторонами справи кредитного договору у визначеній законом формі.

Доводи апеляційної скарги протилежного спростовуються матеріалами справи та не доведені відповідачем у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що крім повернення тіла кредиту, відповідач має обов`язок перед банком зі сплати заборгованості за відсотками, у заявлених позивачем розмірах.

Також, слід зазначити, що оскільки кредитні кошти були надані позичальнику на споживчі ціни, то до даних правовідносин поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

22.09.2011 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16.10.2011 року, у статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було внесено зміни, за якими кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Таким чином, оскільки законодавчі зміни, які забороняють кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, набрали чинності 16.10.2011 року, тобто після укладення сторонами справи кредитного договору 29.09.2011 року, і відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про визнання недійсним пункту кредитного договору №AN5YCC9FC30004 щодо встановлення банком єдиноразової та щомісячної винагород за надання фінансового інструменту, вимоги банку про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 3200,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення заборгованості неустойкою, то слід зазначити наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника №AN5YCC9FC30004 від 29.09.2011 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, натомість зазначено, що вони визначені в Умовах та правилах.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, як невід`ємні частини спірного договору.

Проте вказані Умови, що містять порядок та розмірі нарахування пені та штрафів, відповідачем не підписані, тому не можуть вважатись складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Також, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки такий договір не виключає необхідності підписання його сторонами, сторона, що приєднується, позбавляється лише можливості запропонувати свої умови договору.

Інших доказів про погодження сторонами умов кредитного договору щодо застосування неустойки позивачем не надано.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості по неустойці у вигляді пені та штрафів є обґрунтованими та підлягають задоволенню з підстав, наведених вище.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску банком строків загальної позовної давності не заслуговують на увагу, так як строк дії кредитного договору до 28.09.2014 року, а банк звернувся з позовом про дострокове погашення заборгованості 03.12.2012 року, тобто в межах трирічного строку давності з моменту укладення 29.09.2011 року кредитного договору.

Оскільки у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за неустойкою відмовлено за недоведеністю, то відсутні підстави для аналізу дотримання банком спеціального строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафами підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих вимог позову та викладенням резолютивної частини рішення в новій редакції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку 18770,90 грн заборгованості за кредитним договором №AN5YCC9FC30004 від 29.09.2011 рок, яка складається з: 15556,16 грн - заборгованість за кредитом; 14,74 грн - заборгованість за відсотками; 3200,00 грн заборгованість по комісії.

В іншій оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в цій частині немає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 187,71 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову. Також, з банку на користь відповідача підлягає стягненню 49,24 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2013 року в частині задоволення вимог позову про стягнення заборгованості по пені та штрафам скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов Акціонерного товариства «Акцент - Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» 18770,90 грн заборгованості за кредитним договором №AN5YCC9FC30004 від 29.09.2011 рок, яка складається з: 15556,16 грн - заборгованість за кредитом; 14,74 грн - заборгованість за відсотками; 3200,00 грн заборгованість по комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» 187,71 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на користь ОСОБА_1 49,24 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина