Справа № 541/2397/20
Номер провадження 2/541/255/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Непокупної Л.М.,

позивача ОСОБА_1 його представника адвоката Додух О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

16.12.2020 ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив суд стягнути з відповідача грошові кошти за борговою розпискою від 18 листопада 2019 року в розмірі 11 000 доларів США та 3% річних в розмірі 321,86 доларів США, що становить загальну суму 11321,86 доларів США та 27684,84 грн судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 18 листопада 2019 року надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США. Передача грошових коштів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів, згідно якої грошові кошти мають бути повернуті позивачу до 05 грудня 2019 року. Так, станом на момент подання позову взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, кошти в розмірі 11 000 доларів США не повернув.

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений на 22.03.2021 з викликом (повідомленням) учасників справи (а.с.19).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовільнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою останнього відомого місця проживання у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Крім того, відповідач повідомлений про день та час судового розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 23,24).

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів про проведення заочного розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що 18 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. На підставі цієї угоди позивач, надавав позику шляхом передачі грошових коштів у розмірі 11 000 доларів США. Факт передачі грошових коштів позивач підтвердив розпискою від 18 листопада 2019 року. Відповідно до якої строк повернення грошових коштів становив до 05 грудня 2019 року. Таким чином, між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. Але своє зобов`язане не виконав, сума боргу 11 000 доларів США залишилася неповернутою (а.с.7).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем була надана боргова розписка.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, це закріплено в положеннях ст. 629 ЦК України.

Згідно із ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У своєму рішенні Великою Палатою Верховного Суду (ВП/ВС у справі №340/385/17, від 27.11.19) зроблено висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні. Також даним рішенням визначено, що позичальник який скористався правом на стягнення боргу у гривні, має право на стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та процентів відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у постановах від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14 та від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18 сформував правові позиції, в яких вказав на те, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Право подати позов про стягнення 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання на час звернення позивача із позовом сплинув, позивач має право вимагати від відповідача, окрім повернення основної суми заборгованості, відшкодування матеріальних втрат у вигляді 3% річних.

Таким чином, сума 3% річних за період з 06.12.2019 по 20.11.2020 становить 321,86 доларів США (11 000 доларів США х 3%:365 х 356 дні). Загальна заборгованість становить 11 321,86 доларів США (11 000 доларів США +321,86 доларів США).

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та яка є борговим документом. За яким позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу кошти вказані в договорі позики, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші в повному обсязі не повернув.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконавши належним чином взяті на себе за договором позики від 18 листопада 2019 року зобов`язання на вимогу позикодавця повинен сплатити останньому за договором позики борг в розмірі 11 000 доларів США та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 321,86 доларів США.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем надано попередній розрахунок суми судових витрат, який складається із: сплаченого судового збору - 3184,84 грн; вартості послуг на правову допомогу в сумі 24500 грн. Попередні витрати на професійну правничу допомогу проведені із розрахунку, що адвокат братиме участь у п`яти судових засідань в м.Миргороді, що становить 14 000 грн (2800 грн-одне засідання х 5). По факту, справа розглянута в одному судовому засіданні, тому розмір витрат на правничу допомогу становить 13 300 грн (750 грн первинна консультація + 2250 грн підготовка позовної заяви +750 грн підготовка необхідного пакету документів + 2800 грн участь адвоката у судовому засіданні + 3750 грн складання процесуальних документів + 3000 грн вивчення документів та заяв інших учасників судової справи).

Загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню із відповідача становить 16484,84 грн, з яких 3 184,84 грн - сплачений судовий збір, 13 300 грн - витрати на правничу допомогу. Судові витрати підтверджується договором про надання правової допомоги від 12.11.2020, узгодженням погодинної вартості роботи адвоката - замовлення послуг №1 від 12.11.2020, попереднім розрахунком вартості послуг на правову допомогу, квитанцією про сплату судового збору (а.с.1, 6, 12).

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 213-215, 280, 281, 294 ЦПК України, ст.ст. 256, 264, 526, 527, 530, 543, 553, 554, 610, 623, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за договором позики від 18.11.2019 в розмірі 11321,86 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 16 484 грн. 84 коп.

Рішення може бути оскаржене як безпосередньо до Полтавського апеляційного суду так і через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області на протязі тридцяти днів з моменту складення повного тексту рішення .

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з моменту отримання копії рішення .

Повний текст рішення складено 26 березня 2021 року.

Суддя О. А. Городівський