Справа номер 473/443/20 Головуючий суду першої інстанції Ротар М. М.
Провадження номер 22-ц/812/645/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

за участі представника відповідача Боднарука В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2021 року, постановлену о 13 год 09 хв під головуванням судді Ротар М. М. в приміщенні суду в м.Вознесенськ Миколаївської області, за позовом Приватного підприємства «Безвезюк» (далі ПП «Безвезюк») до ОСОБА_1 про поновлення договору оренди землі,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ПП «Безвезюк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання поновленим договору оренди землі від 07 квітня 2011 року, укладеного між підприємством та ОСОБА_1 щодо земельних ділянок загальною площею 6,28 га із кадастровими номерами :04:000:0030, :04:000:0031, :09:000:0154.

18 лютого 2021 року представник ПП «Безвезюк» подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції просив компенсувати відповідачу понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн, витрат на проведення експертизи у сумі 2250,24 грн та витрат по відновленню меж земельних ділянок у сумі 3100 грн.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2021 року заяву ПП «Безвезюк» задоволено, його позов залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали суду від 11.02.2020. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її вимог про компенсацію понесених нею судових витрат.

Постановляючи ухвалу щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що нею не доведено наявності необґрунтованих дій позивача, що є обов`яковою умовою для відповідної компенсації.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу суду в частині відмови у задоволенні її заяви скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення її заяви.

Позивач через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2020 року ПП «Безвезюк» подало до ОСОБА_1 позов про визнання поновленим договору оренди землі від 07 квітня 2011 року, укладеного між підприємством та ОСОБА_1 щодо земельних ділянок загальною площею 6,28 га із кадастровими номерами :04:000:0030, :04:000:0031, :09:000:0154.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подано заяву про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи та докази їх оплати: витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн, витрат на проведення експертизи у сумі 2250,24 грн та витрат по відновленню меж земельних ділянок у сумі 3100 грн.

18 лютого 2021 року представник ПП «Безвезюк» подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення статті 43 ЦПК України визначають перелік процесуальних прав учасників справи, зловживання якими статтею 44 цього ж Кодексу не допускається.

Серед іншого до прав позивача належить подання заяв та клопотань: позовної заяви, заяви про залишення позову без розгляду тощо.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх віднесені витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів,витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 8 статті 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами 5 та 6 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду чи з заявою про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбаченим процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої ст.142, частини дев`ятої ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Наявні у матеріалах справи відомості свідчать про те, що позивач добросовісно користувався наданими йому процесуальними правами та не зловживав ними.

Посилання відповідача на те, що позивачем було подано завідомо безпідставний позов, що свідчить про зловживання ним процесуальними правами, і заява про залишення його без розгляду була подана у зв`язку з наявністю висновку експерта не на користь позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не дає підстав стверджувати про свідомо недобросовісні дії позивача. Висновок експерта, на який посилається відповідач, був отриманий під час розгляду справи, а не до звернення з позовом до суду.

З огляду на обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.