Справа № 135/1057/20
Провадження № 2/135/35/21
24.02.2021 м. Ладижин Вінницька область
Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючої судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Ступак Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,
І.Виклад позиції позивача та відповідача.
01.09.2020 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики за борговою розпискою.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 01.06.2018 між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає у власність грошові кошти в розмірі 260 000 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США. Згідно з п. 1.2. Договору позики, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 24% річних. Згідно з п. 1.2.1 Договору позики, проценти виплачуються щомісяця, 1 числа до дня повернення позики. Згідно з п. 2 Договору позики, позику, а також проценти відповідач зобов`язується повернути позивачу готівкою в строки до 1 червня 2019 року.
На підтвердження укладення зазначеного договору та його умов, відповідачем було надано позивачу власноруч написану розписку.
Позивач посилався на те, що на момент звернення до суду з позовом, Відповідач 1 грошових коштів не повернув, умови договору не виконав та жодним чином не проінформував позивача про дату повернення грошових коштів.
Оскільки ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 , і при цьому позика була укладена в інтересах сім`ї, позивач просив відповідно до частини четвертої статті 65, частини другої статті 73 СК України стягнути борг з подружжя у солідарному порядку.
Враховуючи зазначене вище, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором позики від 01.06.2018 за період з 02.06.2019 по 20.08.2020 в розмірі 429 599 грн 47 коп., з яких 260 000 грн - основна сума боргу, 76 076 грн 07 коп. - відсотки, 80 658 грн 41 коп. - пеня, 3 354 грн 36 коп. інфляційні втрати, 9 510 грн - 3% річних.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подали.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутність позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити (а.с. 77).
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник адвокат Комлик В.В. у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи в суді, причини неявки суду не відомі.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання та про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики від 01.06.2018, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 у власність 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень, еквівалент 10 000 (десять тисяч) доларів США (а.с. 8-9, 68-69).
Згідно з п. 1.2. Договору позики позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 24% річних. Згідно з п. 1.2.1 Договору позики проценти виплачуються щомісяця, з 1 числа до дня повернення позики.
Згідно з п. 2 Договору позики, позику, а також проценти позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 01.06.2019.
Згідно з п. 3.10 умов договору позики, сторони узгодили, що повернення позики має бути здійснено за адресою: АДРЕСА_1 ., а також те, що позика повертається в національній валюті України, або доларах США
Пунктом 7 Договору передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, крім сплати процентів відповідно до п.п. 1.2. Договору, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24% процентів річних від простроченої суми.
Згідно з п. 9.8. Договору чоловік (дружина) кожної із сторін згоден (згодна) з укладенням цього договору (а.с.9).
На час отримання коштів в позику та написання розписки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Згідно з наданим позивачем ОСОБА_1 розрахунком заборгованості за договором позики за період з 02.06.2019 по 20.08.2020 її розмір становить 429 599 грн 47 коп., з яких 260 000 грн - основна сума боргу, 76 076 грн 07 коп. - відсотки, 80 658 грн 41 коп. - пеня, 3 354 грн 36 коп. інфляційні втрати, 9510 грн - 3% річних (а.с. 11-13).
IV.Оцінка суду
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказав, що 01.06.2018 між ним та Відповідачем 1 укладено договір позики, за умовами якого він передав ОСОБА_3 10 000 доларів США, та на підтвердження передачі коштів додано розписку від 01.06.2018 про їх отримання.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не звертався до суду з позовом щодо оспорювання договору позики, в тому числі за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачами не спростована.
Відповідно до статті 204 ЦК України договір, укладений між сторонами у справі, є правомірним та чинним, тому є обов`язковим для виконання сторонами.
Таким чином врахувуючи правову природу договору, суд дійшов висновку, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики, оскільки спірна розписка містить факт передачі коштів у борг, доказів на спростування якого відповідачем не надано, зобов`язання повернути у визначений строк суму боргу у розмірі 260 000 грн та процентів від суми позики в розмірі 24% річних,факт власноручного написання її тексту та її підписання Відповідачем 1 не спростований, вона знаходиться у позивача,а доказів неправомірного володіння нею матеріали справи не містять, що свідчить про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_1 та про те, що борг не погашено.
При цьому, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.
Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжяі сім`ї.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одниміз подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї,то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.
За таких обставин, згідно з нормами сімейного законодавства, умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12.
Як вбачається з умов договору позики від 01.06.2018, зокрема, із п. 9.8 чоловік (дружина) кожної із сторін згоден (згодна) з укладенням цього договору (а.с.9). Водночас доказів того, що договір укладено другим із подружжя не в інтересах сім`ї та отримані грошові кошти були витрачені не в інтересах сім`ї, відповідачами не надано та не підтверджено це відповідними доказами.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, вирішуючи справу, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 в день укладення договору позики, 01 червня 2018 року, надала згоду на отримання її чоловіком у борг грошових коштів та підтвердила, що договір укладатиметься її чоловіком в інтересах сім`ї.
За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зважаючи на те, що умови договору позики в зазначений термін відповідачем ОСОБА_3 виконані не були, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення на його користь з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за договором позики за період з 02.06.2019 по 20.08.2020 в розмірі 429 599 грн 47 коп., з яких 260 000 грн - основна сума боргу, 76 076 грн 70 коп. - відсотки, 80 658 грн 41 коп. - пеня, 3 354 грн 36 коп. інфляційні втрати, 9 510 грн - 3% річних.
Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 солідарно заборгованість за договором позики за період з 02.06.2019 по 20.08.2020 в розмірі 429 599 грн 47 коп, з яких 260 000 грн - основна сума боргу, 76 076 грн 70 коп. - відсотки, 80 658 грн 41 коп. - пеня, 3 354 грн 36 коп. інфляційні втрати, 9 510 грн - 3% річних.
Стягнути зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 солідарно судовий збір в розмірі 4 295 грн 99 коп.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст заочного рішення складено та підписано суддею 01 березня 2021 року.

Суддя