УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 523/3715/15-ц

провадження № 61-14983ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року в цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа та видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2009 року задоволено позов ВАТ «Державний ощадний банк України» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банка заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2007 року в розмірі 455366,59 грн.

У березні 2015 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа від 03 червня 2009 року № 2-2442/09 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь банка заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29 червня 2010 року перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ухвалив постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, після чого було втрачено оригінал виконавчого документа. Про вказану постанову та про знищення виконавчого провадження № В-2/32 (2010) за спливом 3-річного строку зберігання завершених виконавчих проваджень банку стало відомо з листа відділу ДВС від 27 травня 2014 року. З урахуванням вищенаведеного ВАТ «Державний ощадний банк України» просило суд видати дублікат вищевказаного виконавчого листа та поновити строк його пред`явлення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2015 року у задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Видано дублікат виконавчого листа № 2-2442/09, виданого 03 червня 2009 року Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860 заборгованості у розмірі 453 636,59 грн. Поновлено ПАТ «Державний ощадний банк України» пропущений строк для пред`явлення до виконання дубліката виконавчого листа № 2-2442/09, виданого 03 червня 2009 року Суворовським районним судом м. Одеси.

Ухвала суду мотивована тим, що Банк в 2010 році неодноразово звертався до органів державної виконавчої служби з запитами про хід виконавчого провадження, проте, відповіді не отримав жодного разу. У 2014 році до Банку надійшла єдина відповідь Відділу державної виконавчої служби про те, що постановою державного виконавця від 29 червня 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу. До банку лист з оригіналом цього виконавчого листа не надходив, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про втрату оригіналу виконавчого листа та про обґрунтованість видачі дубліката виконавчого листа.

09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції в порушення вимог статті 81 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ПАТ «Державний ощадний банк України» надсилав заяви від 17 лютого 2010 року від 21 серпня 2010 року, від 24 листопада 2011 року про надання інформації про хід виконавчого провадження, доказів щодо ненадання органом державної виконавчої служби відповіді на вищевказані заяви, відсутність постанови державного виконавця про повернення виконавчих листів, Банком не надано доказів того, що на його адресу не надходили листи разом з постановою про повернення виконавчих листів. Також Банк не надав суду копій супровідних листів, журналів вихідної кореспонденції ВДВС тощо, з яких слідує, що поштове пересилання виконавчого листа мало місце.

Разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що не була належним чином повідомлення про слухання справи, копію оскаржуваної ухвали суду не отримувала, а з повним текстом оскаржуваної ухвали ознайомилася її представник 22 вересня 2020 року, в зв`язку з чим вважає, що строк касаційного оскарження пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Вивчивши подане клопотання, суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Оскаржувана ухвала проголошена 30 червня 2015 року. Строк касаційного оскарження обчислюється відповідно до вимог статті 325 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, та сплинув через двадцять днів, а саме: 20 липня 2015 року. Касаційну скаргу подано 09 жовтня 2020 року, тобто, поза межами строку касаційного оскарження.

Разом з заявою про поновлення строку скаржник надав відповідь голови ліквідаційної комісії апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року №01.06-8/2021 на адвокатський запит представника ОСОБА_3 , діючої в інтересах ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що копію оскаржуваної ухвали направлено скаржнику за адресою АДРЕСА_1 . Натомість, скаржник зазначає, що зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , що також вбачається з документів, поданих ОСОБА_1 до суду, в яких зазначено адресу місця проживання скаржника - АДРЕСА_2 . Такі обставини дають підстави для висновку про те, що копію оскаржуваної ухвали скаржник не отримувала, оскільки судове рішення не було направлене за адресою її місця проживання. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що строк касаційного оскарження був пропущений з поважних причин, а тому заява про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу, додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За правилами пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України в чинній редакції у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічні положення містила статті 370 ЦПК України в редакції, чинній на час видачі дубліката виконавчого листа.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Так судом апеляційної інстанції було встановлено, що строк для пред`явлення виконавчого документу був пропущений з поважних причин та підлягав поновленню. Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ОСОБА_1 ухвали Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року, оскільки ухвала суду першої інстанції після її апеляційного перегляду за результатами розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин слід вважати, що заяву про видачу виконавчого листа подано в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 23 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотечний кредит №1716/313, за змістом якого банк надав останній кредит в розмірі 429 250 грн на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 23 листопада 2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2009 року, яке є чинним, з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», стягнуто 455366, 59 грн.

Виконавчий лист №2-2442/09 на виконання рішення суду було видано 03 червня 2009 року та пред`явлено стягувачем до виконання 26 серпня 2009 року.

Постановою заступника начальника першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 31 серпня 2009 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 455 366,59 грн.

27 листопада 2009 року державним виконавцем зазначеного відділу ДВС, в присутності представника банка, складено акт опису та арешту квартири АДРЕСА_3 вартістю 350 000 грн., яка передана на відповідальне зберігання мешканці цієї квартири ОСОБА_4

17 лютого 2010 року банк звернувся до начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області з проханням прийняти виконавче провадження до свого провадження у зв`язку з його ускладненням, великою сумою боргу та поведінкою боржниці, яке залишилося без реагування.

21 серпня 2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до відділу ДВС із заявою про повідомлення про хід виконання виконавчого провадження, яке також залишилося без реагування.

24 листопада 2011 року банк звернувся до заступника начальника ГУЮ в Одеській області щодо витребування виконавчого провадження на виконання до підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ в Одеській області.

14 травня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в черговий раз звернувся до відділу ДВС щодо стану виконання виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1

02 червня 2014 року вказаний орган виконавчої служби повідомив, що 29 червня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановивши такі обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виконавчий лист був втрачений, в зв`язку з чим у суду були наявні підстави для видачі дублікату виконавчого листа, оскільки стягувачем вживалися заходи щодо контролю за ходом виконавчого провадження, державна виконавча служба на ці запити належним чином не реагувала, даних щодо надсилання оригіналу виконавчого листа стягувачу Відділ державної виконавчої служби стягувачу не надав у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, а в журналі реєстрації вхідної кореспонденції позивача, який був досліджений судом апеляційної інстанції, отримання поштового відправлення з цим оригіналом виконавчого листа не була зареєстровано.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 на правильність висновків суду апеляційної інстанції не впливають, оскільки зводяться до незгоди з результатом розгляду заяви судом та до переоцінки доказів. Скаржник посилається на необґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції, зазначаючи, що матеріали справи не містять доказів вищенаведених обставин, які свідчать про втрату оригіналу виконавчого листа, натомість, суд апеляційної інстанції, встановлюючи кожну обставину, посилався на аркуші справи, що спростовує доводи касаційної скарги щодо відсутності таких доказів. Таким чином, такі доводи касаційної скарги не є безумовною підставою для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку касаційного оскарження ухвали Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк касаційного оскарження ухвали Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року в цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук