Справа № 153/1338/20
Провадження № 22-ц/801/637/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 рокуСправа № 153/1338/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

учасники справи :

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року, ухвалене судом під головуванням судді Швець Р.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В с т а н о в и в :

В вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вказав, що 29.03.2011 року він зняв 21682,63 грн. зі свого депозитного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Ямпільському відділенні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і передав їх ОСОБА_2 з метою виконання нею домовленості щодо довічного догляду за ним. Того ж дня ОСОБА_2 поклала вищевказану суму коштів на депозитний рахунок, відкритий в тому ж банку на її ім`я. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 отримала кошти, однак не мала на меті виконувати обов`язок по догляду за ним, він звернувся до поліції з заявою про вчинення злочину. Постановою слідчого СВ Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області від 01.04.2020 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Посилаючись на те, що внаслідок вчинених шахрайських дій, ОСОБА_2 заподіяла йому матеріальну і моральну шкоду, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 21682, 63 грн. у відшкодування матеріальної і 15000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Зазначив, що суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, безпідставно відмовив у відкладенні розгляду справи через хворобу його представника та необхідність допитати свідка. Суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 відкрила депозитний рахунок в той самий день і на ту саме суму, що він зняв зі свого рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду законним та обгрунтованим.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону (ст. 81 ЦПК) покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Частинами 1,2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд встановив, що 29.03.2011 року ОСОБА_1 достроково розірвав фіксований депозитний договір № 76, відкритий в Ямпільському відділенні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з якого зняв кошти в розмірі 21682,63 грн. Того ж дня, ОСОБА_2 в Ямпільському відділенні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» здійснила внесення готівки на особовий депозитний рахунок № НОМЕР_2 в розмірі 21682,63 грн. 03.04.2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000102 за заявою ОСОБА_1 про заволодіння ОСОБА_2 його коштами шляхом шахрайських дій, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Постановою слідчого СВ Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області від 01.04.2020 року вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, підставами для чого стали, зокрема, не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України щодо ОСОБА_1 , не повідомлення станом на 01.04.2020 року жодній особі про підозру і закінчення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.07.2020 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16.07.2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області про закриття кримінального провадження відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимим доказами наявність факту спричинення йому матеріальної та моральної шкоди відповідачем, обґрунтування підставності власних позовних вимог, протиправність діяння та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням не довів і доказів на підтвердження вказаних ним обставин не надав.

Суд вірно встановив обставини по справі, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив в порядку ст.89 ЦПК України, правильно встановив спірні правовідносини та правові норми, що їх регулюють та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про доведеність заподіяної ОСОБА_1 матеріальної шкоди противоправними діями ОСОБА_2 є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожній особі надано право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, визначаючи один із способів захисту цивільних прав та інтересів відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Звернувшись до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, ОСОБА_1 послався на заподіяння йому такої шкоди шахрайськими діями відповідача і на положення ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Разом із тим, при зверненні до суду, ОСОБА_1 вказав, що він добровільно передав кошти ОСОБА_2 в рахунок виконання нею домовленості про довічне утримання. При цьому, наявність і існування цивільно-правових угод, на виконання яких він передав ОСОБА_2 кошти, не довів.

Зважаючи на добровільну передачу ОСОБА_1 коштів, не доведення вибуття коштів з його власності проти його волі, відсутність доказів протиправності дій відповідача, колегія суддів вважає, що безпідставне надання самим позивачем коштів відповідачу не є такими втратами, які дають підстави вважати їх спричиненими діями відповідача і компенсувати їх шляхом відшкодування спричиненої шкоди за ст.1166 ЦК України, оскільки відповідні правовідносини, за відсутності договору і складу кримінального правопорушення, можуть регулюватися положеннями ст.1212 ЦК і позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав у частині стягнення безпідставно наданих відповідачу коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував обставини відкриття ОСОБА_2 депозитного рахунку в той самий день і на ту саме суму, яку ОСОБА_1 зняв зі свого рахунку, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не спростовують наведені факти добровільної передачі коштів відповідачем, що виключає оцінку дій останньої як спричинення шкоди.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови суду у відкладенні розгляду справи через хворобу представника ОСОБА_1 та необхідність допитати свідка, є необґрунтованими, так як заявивши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника, ОСОБА_1 доказів, що підтверджували б неможливість присутності адвоката у суді, не надав. Посилання ОСОБА_1 у заяві про відкладення розгляду справи на необхідність дочекатися повернення свідка із-за кордону без зазначення відомостей про нього і дати його приїзду, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги не знайшли.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи є необґрунтованими, оскільки звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 доказів порушення його права та свободи з боку відповідача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і завданою йому шкодою не надав.

Окрім того, позивач не надав будь-яких доказів завдання йому відповідачем моральної шкоди і доводів про необґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні стягнення моральної шкоди, апеляційна скарга не містить.

Оскільки, обставини на які скаржник посилається в апеляційній скарзі належними, допустимими та достатніми доказами не підтвердженні, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: С. Г. Копаничук

Судді: В. В. Оніщук

С. К. Медвецький