Справа №162/991/20
Номер провадження 2/162/27/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Пилипчук Р.М.,

представника позивача Бурець Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

АТ КБ ПриватБанк 03 листопада 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 21 липня 2016 року в сумі 39854,40 грн. та 2102,00 грн. судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного 21 липня 2016 року між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 договору №б/н відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, чим взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору. Однак у зв`язку з тим, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 24 вересня 2020 року виникла заборгованість на загальну суму 39854,40 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Любешівського районного суду Волинської області у складі вебпорталу "Судової влади України", в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та не оспорювалось представником позивача ОСОБА_2 , що 21 липня 2016 року, відповідачем у даній цивільній справі, ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно відомостей якої встановлено, що ОСОБА_1 погодився з тим, що дана Анкета-Заява з Умовами та Правил надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З наявних у справі розрахунків заборгованості за договором №б/н від 21 липня 2016 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 24 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед Банком становить 39854,40 грн, яка складається із заборгованості: за простроченим тілом кредиту 26752,73 грн; за простроченими відсотками 5661,90 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 7439,77 грн.

Так, згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції держава захищає права споживачів.

Частиною першою статті 1 ЦК встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 ЦК засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме: розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами.

У рішенні №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України зокрема зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем на підтвердження позовних вимог до позовної заяви був наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, а саме: Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CONTRACT та Універсальна GOLD, в якому вказані: пільговий період користування коштами, базова % ставка в місяць, обов`язковий щомісячний платіж, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. За користування картами Універсальна CONTRACT та Універсальна GOLD передбачена, відповідно, щомісячна та щорічна комісія за обслуговування карти.

В поданому до суду позивачем витязі з Умов та Правил надання банківських послуг, з зазначенням ресурсу Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/ru/terms/, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей, яка саме кредитна карта була видана відповідачу; які тарифи, правила користування, основні умови обслуговування та кредитування були розташовані в рекламному буклеті, що нібито був отриманий відповідачем ОСОБА_1 21 липня 2016 року.

Також відсутнє підтвердження, що саме з цим Витягом з Умов та Правил ознайомився і погодився відповідач, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати простроченого тіла кредиту.

Дослідивши наявну в матеріалах справи Анкету-заяву, підписану відповідачем 21 липня 2016 року суд дійшов висновку, що вона не містить істотних умов, властивих для кредитних договорів, адже в ній фіксується лише намір клієнта оформити платіжну картку.

Натомість, з наданих позивачем АТ КБ ПриватБанк довідок вбачається, що старт карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 відбувся 27 травня 2017 року. Тобто, майже через рік після підписання відповідачем Анкети-Заяви.

Заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 21 липня 2016 року перед Банком становить 39854,40 грн, що включає в себе заборгованість: за простроченим тілом кредиту 26752,73 грн; за простроченими відсотками 5661,90 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 7439,77 грн..

При цьому, як вбачається з позовної заяви, такий вид заборгованості як відсотки від суми неповернутого в строк кредиту, згідно ст.625 ЦК України, з`явився в редакції Умов та Правил, які почали діяти з 01 березня 2019 року.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до переконання, що на момент підписання відповідачем ОСОБА_1 Анкети-Заяви, 21 липня 2016 року, Умови та Правили надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт Універсальна не передбачали стягнення з боржника простроченого тіла кредиту; прострочених відсотків та відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у випадку порушення боржником зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази можливості позивачем нараховувати плату за прострочене тіло кредиту та прострочених відсотків.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про суму кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил, а також Тарифи, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, не можна вважати Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт Універсальна належним доказом та складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з цим, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи суд не мав можливості встановити яку саме з чотирьох карт, умови щодо користування якими зазначені у Тарифах з обслуговування кредитних карт Універсальна, отримав відповідач, оскільки позивачем не було подано жодного належного та допустимого доказу, який би містив істотні умови укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору.

Враховуючи вказане, вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, за простроченими відсотками та відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також, неможливо застосувати до правовідносин, які склались між позивачем АТ КБ ПриватБанком та відповідачем ОСОБА_1 правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк, тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору.

Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором №б/н від 21 липня 2016 року не є належним доказом факту існування та розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, оскільки такий розрахунок сформований банком без підтвердження будь-якими первинними документами.

Той факт, що відповідач є клієнтом АТ КБ Приватбанк та користувався картковим рахунком, виписка з якого є в матеріалах справи, не може достовірно свідчити про отримання відповідачем кредитних коштів саме в тому розмірі та на тих умовах, які зазначає АТ КБ ПриватБанк у своєму позові. Вказана виписка не підтверджує тої обставини, що відповідач отримав кредитну картку 21 липня 2016 року після підписання Анкети-заяви.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладеного в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц та в постанові від 08 грудня 2020 року у справі №903/664/19.

Частиною першою статті 81 ЦПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Суд, дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку, що визначений позивачем розмір заборгованості є необґрунтованим, оскільки жоден з наявних у справі документів не містить істотних умов кредитного договору (розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом та ін.) укладеного між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , заборгованість відповідача за кредитними договором б/н від 21 липня 2016 року містить такі складові заборгованості, які почали діяти значно пізніше ніж була підписана Анкета-Заява ОСОБА_1 , заборгованість за поточним тілом кредиту, пеня та штраф складають 0,00 гривень, що в сукупності свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк".

Позивач при поданні позовної заяви сплатив 2102 гривні судового збору, які у зв`язку з відмовою у позові не підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265, 282 ЦПК, суд-

ухвалив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви, у розмірі 2102 гривні 00 копійок - залишити за позивачем Акціонерним товариством Комерційного банку "ПриватБанк".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 березня 2021 року.

Головуючий: Н.І. Гладіч