Провадження № 22-ц/812/629/21 Головуючий суду першої інстанції Кирильчук О.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Миколаїв Справа 489/3619/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кирильчук О.І., в залі судового засідання в м. Миколаїв за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Доводи позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є її батьком. Її мати - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі до 10 грудня 2005 року. Вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після двох місяців після її народження відповідач залишив її з матір`ю та пішов з родини.

З цього часу вона жодного разу не бачила відповідача. Він ніколи не намагався зустрітися з нею, будь-якої допомоги, ані фінансової, ані фізичної, чи духовної позивач від батька не отримувала. ОСОБА_3 ніколи не піклувався про її розвиток, підготовку до самостійного життя, не цікавився у працівників дошкільного та шкільного закладу про її успіхи, не цікався станом її здоров`я.

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2010 року з відповідача на користь ОСОБА_4 на дитину стягнуто аліменти в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 вересня 2010 року та до повноліття дитини.

З моменту відкриття виконавчого провадження відкритого за виконавчим листом виданим на підставі цього рішення та до досягнення нею 18 років відповідач жодного разу не здійснив перерахування аліментів на її користь.

Згідно розрахунку від 11 квітня 2019 року заборгованість по аліментам на дату досягнення позивачем 18 років складає 91 406 грн 39 коп.

Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконував, не брав педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у її вихованні.

Виховували та піклувались про неї мати, бабуся та дідусь.

Вона ніколи в житті не бачила ОСОБА_3 та зовсім не відчуває з ним будь-який родинний зв`язок, для неї це стороння та зовсім чужа людина. З посиланням на приписи статті 164 СК України вважає, що є підстави для позбавлення батьківських прав відповідача.

Крім того, на теперішній час вона є студенткою третього курсу факультету соціології і права Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» і потребує матеріальної допомоги.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неї та стягнути аліменти на її користь у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею 23 років за умови продовження нею навчання, починаючи з березня 2019 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі ј частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 04 серпня 2020 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше як до досягнення 23 років.

У задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також розподілено судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач досягла повноліття, але не досягла двадцяти трьох років, продовжує навчання у вищому навчальному закладі і тому не може працевлаштуватись, знаходиться на утримання матері, а відповідачем не надано суду доказів неможливості надання допомоги дитині. Отже, наявні підстави для стягнення аліментів на повнолітню доньку у зв`язку з її навчанням.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції зазначав, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, оскільки ОСОБА_1 на час звернення до суду була повнолітньою та мала повну цивільну дієздатність, то вимоги про позбавлення батьківських прав її батька - ОСОБА_3 є безпідставними.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду в цій частині змінити та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги про позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що її звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав є виваженим. Таке рішення може прийняти тільки людина з повністю сформованим фізіологічним, психологічним, морально стійким психічним станом та повним обсягом прав та обов`язків.

Мати вважала, що тільки вона може самостійно прийняти рішення про позбавлення свого батька батьківських прав, тому до цього часу не вирішувала це питання.

Не позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав може мати негативні наслідки для неї в майбутньому, оскільки в неї виникають певні обов`язки перед батьком. А саме, обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків відповідно до статті 202 СК України. Також відповідно до статті 1261 ЦК України відповідач також може отримати право на спадщину у першу чергу.

Якщо не позбавити відповідача батьківських прав, вона усе своє свідоме життя буде жити у страху, що ця людина несподівано з`явиться та буде вимагати від неї грошей та її майна та, як наслідок, буде продовжувати тяжкий вплив на неї, як на дитину щодо почуття покинутої та використаної з боку батька.

Суд першої інстанції не надав належну оцінку, не з`ясував та не закріпив у рішенні той факт, що ОСОБА_3 усі 18 років життя злісно ухиляється від своїх батьківських обов`язків.

На час розгляду справи апеляційний судом від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, у зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання, місцезнаходження та місце роботи суду невідоме, він викликався та повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що в цьому випадку вважається належним повідомленням особи про дату, час та місце розгляду справи. За такого, з огляду на приписи частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів допустила розгляд справи без участі відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

10 грудня 2005 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти та користь ОСОБА_4. на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 в розмірі ј частки від всіх видів заробітку.

Заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 01 березня 2019 року склала 91 406 грн. 39 коп.

ОСОБА_1 є студенткою 3 курсу, групи АМ-81 факультету соціології і права НТУУ «КПІ ім. Ігоря Сікорського» денної форми навчання та навчається за контрактом і закінчує університет 30 червня 2022 року.

Позбавлення батьківських прав спрямоване, перш за все, на захист прав і інтересів дитини. Для несумлінних батьків така відповідальність настає за умови винної поведінки батьків (чи одного з них), свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Позбавлення батьківських прав - санкція у сімейному праві, яка застосовується до батьків у разі невиконання ними своїх обов`язків щодо дітей. Може бути застосоване лише в судовому порядку і з підстав, визначених у Сімейному кодексі України.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений статтею 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

1.не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (без поважної причини);

2.ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (тобто, свідомо та умисно не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, не спілкуються з дитиною в необхідному обсязі, не створюють умов для отримання нею освіти тощо);

3.жорстоко поводяться з дитиною (застосовують фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання, принижують людську гідність дитини тощо);

4.є хронічними алкоголіками або наркоманами (ці факти мають бути підтверджені відповідними медичними висновками);

5.вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини (наприклад, залучають її до непосильної праці, заняття проституцією чи злочинною діяльністю), примушують її до жебракування та бродяжництва;

6.засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина 1 статті 165 СК України).

З огляду на наведені норми права санкція у сімейному праві у вигляді позбавлення батьківства, може застосовуватися до батьків у разі невиконання ними своїх обов`язків щодо дітей.

Відповідно до частині 1 статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (18 років).

Правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства має сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, тобто вважається неповнолітньою ( від 14 до 18 років).

Після досягнення дитиною повноліття, остання відповідно до частини 1 статті 34 ЦК України має повну цивільну дієздатність, та втрачається обов`язок батьків утримувати дитину (стаття 180 СК України), а відтак не може бути застосована і санкція у вигляді позбавлення батьківських прав щодо повнолітньої особи.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав свого батька ОСОБА_3 в серпні 2020 року, коли вона вже втратила правовий статус дитини, яка в розумінні приписів статті 165 СК України, може звернутися з вимогою про позбавлення батьківських прав (на час звернення до суду з позовом позивачу вже виповнилося 19 років).

З огляду на встановлені обставини та наведені норми сімейного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що така відмова не виключає в майбутньому виникнення питання щодо зобов`язання позивача утримувати свого батька, а також надання можливості відповідачу заявляти спадкові права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі питання урегульовані, зокрема, статтею 204 СК України, за якою дочка, син можуть бути звільненні судом від обов`язку утримувати батьків, якщо останні ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Усунення від права на спадкування визначено приписами статті 1224 ЦК України.

Таким чином зазначеними нормами сімейного та цивільного права визначено регулювання правовідносин, які в подальшому, на думку позивача, можуть виникнути між останньою та відповідачем.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оцінки всім обставинам справи та наданим доказам у справі, не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права.

За такого, рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується ОСОБА_1 , є законним та обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення аліментів не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції рішення в цій частині не перевірялося.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до статті 375 ЦПК України суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 24 березня 2021 року.