Справа № 301/394/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2021 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Доробратівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до Доробратівської сільради про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та права на земельну частку (пай), в цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка заповіту не залишила. Єдиним спадкоємцем першої черги за ОСОБА_2 був її чоловік ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, однак, не встиг оформити свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишивши заповіт, згідно якого все своє майно заповідав позивачеві. Позивач спадщину прийняв, однак, не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок та земельну частку (пай), які входять до складу спадкового майна, оскільки житловий будинок у встановлено порядку не зареєстрований, а оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) втрачено. Він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині не має. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу по суті без його участі (а.с.43).

Відповідач - представник Доробратівської сільради в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.40, 45).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав не зареєстрований (а.с.44).

Згідно довідки Доробратівської сільради від 12.05.2014 року №350, за відомостями з погосподарської книги власником будинку в АДРЕСА_1 , була ОСОБА_2 (а.с.24). Технічний паспорт на житловий будинок виготовлений (а.с.17-19). Будинок збудований у 1920 році. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, вартість будинку становить 47706 грн. (а.с.20).

Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0084562, виданого на підставі рішення Іршавської районної державної адміністрації від 06 листопада 1997 року №373, ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) розміром 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (а.с.8,28).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08.02.2011 року (а.с.31). Заповіту ОСОБА_2 не складала.

Єдиним спадкоємцем першої черги за ОСОБА_2 був її чоловік - ОСОБА_3 , який на день відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, тобто прийняв спадщину (а.с.25).

Строк для видачі свідоцтва про право на спадщину не обмежений у часі, однак, таке видається не раніше 6 місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину не отримував, однак, згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.12.2012 року (а.с.29).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Доробратівської сільради 09.12.2010 року, ОСОБА_3 все своє майно заповів ОСОБА_1 - позивачу по справі (а.с.30). Вказаний заповіт не скасований і не змінений.

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні за ОСОБА_3 , не має.

Позивач прийняв спадщину, з часу відкриття спадщини володіє спадковим майном та утримує його (а.с.27). Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок та земельний пай, оскільки житловий будинок не зареєстрований в Державному реєстрі, а оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено.

Постановою державного нотаріуса Іршавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на майно (а.с.6).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно ст. 81 ч.1 п. «г» Земельного кодексу України та ст. 1225 ЦК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки, у тому числі, на підставі прийняття спадщини; право власності на земельну ділянку преходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення.

Згідно ст. ст. 1 п.2 та 2 ч.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до п. 17 розділу 10 "Перехідні положення" Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Згідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідач подав до суду заяву, в якій визнав позов. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права та свободи інших осіб.

Оскільки згідно записів в погосподарській книзі села та сертифікату про право на земельну частку (пай) власником житлового будинку та земельної частки (паю) була ОСОБА_2 , єдиним спадкоємцем якої є позивач, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1218, 1220, 1233, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 200 ч.4, 263-264 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на земельну частку (пай) розміром 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що надана ОСОБА_2 згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0084562, виданого на підставі рішення Іршавської районної державної адміністрації від 06 листопада 1997 року №373, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 березня 2021 року.

Головуюча : М. О. Пітерських