Справа № 635/3377/20
Провадження № 2/635/807/2021
19 березня 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді - Шинкарчука Я. А.,
при секретарі судового засідання Желізовій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -
в с т а н о в и в:
16 червня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мазепа Дмитро Геннадійович, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1016135 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.
Позов обґрунтовано тим, що позивач відповідно до договору купівлі продажу квартири від 26 грудня 2009 року є власником житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 . 24 лютого 2017 року у даному будинку було зареєстроване місце проживання громадянина України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак за зареєстрованим місцем проживання відповідач не проживає більше року, участі в утриманні будинку не бере, комунальні платежі не сплачує і взагалі будинком не цікавиться. Особистих речей у цій будівлі у нього також не має, будь яких перешкод в користуванні приміщенням йому ніхто не робив. Факт реєстрації відповідача у даному житловому будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Відтак він позбавлений можливості перереєстрації житлового будинку шляхом купівлі продажу, а також оформлення субсидії. Факт відсутності проживання відповідача можуть підтвердити як свідки, так і інші родичі позивача, які періодично навідуються до цього житлового будинку.
З урахуванням зазначеного, керуючись частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317, статтею 319, частиною 1 статті 321, статтею 379, статтею 383, статтею 405, частиною 1 статті 16 ЦК України, статтею 41 Конституції України, статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщення, а саме житловим будинком АДРЕСА_2 .
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року позовна заява залишення без руху, позивачу наданий десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали.
У встановлений судом строк недоліки заяви усунуті.
На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мазепа Д. Г. надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце якого повідомлявся своєчасно і належним чином. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача та її представника, надану ним у письмовій заяві про розгляд справи без їх участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з частинною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі продажу від 26 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Кириленко С.В., ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_3 .
Згідно копії Витягу з Державного реєстру правочинів № 8129266 від 26 грудня 2009 року власником житлового будинку з надвірними будівлями розташованого у АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 26 грудня 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Кириленко С.В. є ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25206425 від 02 лютого 2010 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 26 грудня 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Кириленко С.В. є власником житлового будинку розташованого у АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 04 грудня 2007 року Харківським РВ ГУМВСУ в Харківській області на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , отримана в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно із частиною 1 статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі №209/2642/18 (провадження №61-9591св19).
Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ( стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України визначено допустимість доказів, а саме суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України)
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ( стаття 80 ЦПК України)
У відповідності до статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї ( стаття 84 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Будь-які належні, допустимі і достовірні докази на підтвердження того, що відповідач у вказаному будинку не проживає більше року, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає в матеріалах справи відсутні та в ході судового розгляду даної справи таких фактів судом встановлено не було.
Отже, аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що доказів втрати відповідачем інтересу до житла, в якому зареєстроване його місце проживання суду не надано, що унеможливлює визнання його таким, що втратив право користування житлом.
За таких обставин, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, у зв`язку з відсутністю без поважних причин понад один рік.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що в задоволені позовних вимог відмовлено, суд, згідно до положень статті 141 ЦПК України, сплачений за подання до суду позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком судовий збір у розмірі 840, 80 гривень залишає за рахунок позивача ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 114, 247, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення складений 26 березня 2021 року.
Суддя Я. А. Шинкарчук