П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/2590/19

Провадження № 22-ц/4815/968/21

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Грипіч Л.А.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(повним текстом):

об 11 год. 08 хв. 19.04.2021 року у м. Костопіль

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач1 - ОСОБА_2 ;

відповідач2 - ОСОБА_3 ;

відповідач3 - ОСОБА_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Костопільська міська рада Рівненської області;

за участі: позивача і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Остапенка Володимира Сергійовича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Костопільська міська рада Рівненської області; про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та приведення у попередній стан земельної ділянки шляхом знесення самовільно побудованих будівель,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Костопільська міська рада Рівненської області; про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 і приведення у попередній стан земельної ділянки шляхом знесення самовільно побудованих будівель. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 30 жовтня 2018 року вона є власником житлового будинку і земельної ділянки в АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці відповідно до рішення Виконавчого комітету Костопільської міської ради народних депутатів №17 від 17 січня 1985 року (далі - Костопільський міськвиконком) було побудовано тимчасові господарські будівлі (сараї) для квартиронаймачів житлового будинку АДРЕСА_2 на час будівництва 40-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 . Пункт 3 зазначеного рішення виконавчого органу міського самоврядування зобов`язав будівельну організацію після закінчення будівництва розібрати господарські будівлі з проведенням рекультивації земельної ділянки.

Багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_3 було збудовано і уведено в експлуатацію наприкінці 90-х років, проте господарські будівлі не демонтовані, а ділянка - не рекультивована. Оскільки ця обставина позбавляє ОСОБА_1 , як власника, права володіти і користуватися земельною ділянкою, тому вона неодноразово зверталася до Костопільської міської ради Рівненської області за її вирішенням шляхом добровільного демонтажу своїх сараїв. Між тим, її звернення залишилися без вирішення.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року позов задоволено.

Знесено самовільно зведені сараї (господарські будівлі), що розташовані на земельній ділянці позивача по АДРЕСА_1 , та приведено дану земельну ділянку у попередній стан.

Стягнуто із відповідачів на користь ОСОБА_1 по 256 гривень судових витрат з кожного.

Позивач: ОСОБА_1 ; прож. у АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач1: ОСОБА_2 ; прож. у АДРЕСА_5 .

Відповідач2: ОСОБА_3 ; прож. у АДРЕСА_6 .

Відповідач3: ОСОБА_4 ; прож. у АДРЕСА_6 .

У поданій через свого представника - адвоката Остапенка В.С. апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про позбавлення ОСОБА_4 права власності без законних на те підстав. Так, рішенням Костопільського міськвиконкому від 17 січня 1985 року №17 "Про тимчасове використання лишків земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 " вилучено лишки земельної ділянки 101 м2 у ОСОБА_5 для будівництва тимчасових побудов для будинку №13 ; дозволено Ровенському управлінню експлуатації осушувальних систем побудувати тимчасові господарські побудови на цій ділянці та відгородити її. а також побудувати сараї для будинковолодіння №13 ; зобов`язано РУЕОС після закінчення будівництва господарські будови розібрати з проведенням рекультивації ділянки. Тобто вважає, що цим рішенням розділено побудову господарських будівель від сараїв, що судом залишено без уваги.

Помимо іншого, ОСОБА_4 відповідно до технічного паспорту є власником квартири АДРЕСА_7 і дерев`яного сараю. В зв`язку з цим судом порушено вимоги ст.ст. 317, 319, 321, 346, 349 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважає, що ОСОБА_4 безпідставно позбавлено права власності на сарай, який є об`єктом її права власності.

Також звертає увагу на те, що рішенням Костопільського міськвиконкому від 30 вересня 1999 року №626 ОСОБА_4 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0, 011 га, яка знаходиться за адресою її проживання.

Заявник вказує, що ним подавалися до суду докази, які засвідчують право власності його довірителя на квартиру АДРЕСА_7 та сарай, який вважає приналежною річчю до основної. Зокрема, це копія свідоцтва про право власності на житло від 15.05.1997, копія технічного паспорта на квартиру від 15.05.1997, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2008, копія витягу реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки строк подання доказів до суду попередньої інстанції було пропущено з поважних причин, тому заявник просив долучити їх в апеляційному суді і дати їм відповідну правову оцінку.

Окрім того, оскаржуване рішення не містить оцінки аргументів, наведених представником відповідача3, а лише зазначено про право власності позивача на земельну ділянку.

З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про відмову ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Костопільська міська рада Рівненської області; про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і приведення у попередній стан земельної ділянки шляхом знесення самовільно побудованих споруд.

У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін ,а апеляційну скаргу - відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 є власником, а відповідачі - землекористувачами сусідніх земельних ділянок у АДРЕСА_8 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 жовтня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Гладишем О.А., позивач є власником земельної ділянки площею 0, 0670 га, кадастровий номер: :02:002:0930, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться у АДРЕСА_1 . Право власності на ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 жовтня 2018 року за реєстраційним №234.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 жовтня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Гладишем О.А., ОСОБА_1 також належить на праві власності і житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на нього теж зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 жовтня 2018 року за реєстраційним №234.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 (квартири АДРЕСА_9 , 3 , 4 ).

Встановлено, що на належній позивачу земельній ділянці розміщені тимчасові господарські будівлі (сараї), які на підставі рішення Костопільського міськвиконкому №17 від 17 січня 1985 року були побудовані квартиронаймачам (на час будівництва) житлового будинку АДРЕСА_2 . В цих будівлях без дозволу ОСОБА_1 відповідачі зберігають дрова.

Відповідно до пункту 1 зазначеного рішення тимчасово на час будівництва 40-квартирного житлового будинку АДРЕСА_3 було вилучено надлишки земельної ділянки площею 101 м2 згідно з викопіюванням з генерального плану по АДРЕСА_2 у гр. ОСОБА_6 для будівництва тимчасових господарських будівель та побудовано тимчасові господарські будівлі (сараї) для квартиронаймачів будинковолодіння АДРЕСА_2 на час будівництва 40-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 . Пунктом 3 рішення Костопільського міськвиконкому №17 від 17 січня 1985 року зобов`язано будівельну організацію РУЕОС після закінчення будівництва господарські будівлі розібрати та провести рекультивацію земельної ділянки.

З листа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рівненська-10" від 14 листопада 2019 року №12 вбачається, що будівництво 40-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 завершено у 1986 році.

Позивач неодноразово зверталася до Костопільської міської ради Рівненської області за вирішенням питань з приводу добровільного демонтажу тимчасових господарських будівель (сараїв). Так, у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 16 листопада 2018 року і від 12 лютого 2019 року органами Костопільської міської ради Рівненської області у своїх листах від 12 грудня 2018 року №1704/02-08 та від 07 березня 2019 року №330/02-08 підтверджено факти, які викладені позивачем у своїх заявах. Разом з тим спірні дерев`яні сараї відповідачі добровільно демонтувати не мають наміру, а тому їх повідомлено, що у термін до 31 грудня 2018 року вони зобов`язані добровільно їх розібрати або в письмовій формі повідомити про причини відмови. В подальшому власники квартир АДРЕСА_9 , 3 , АДРЕСА_7 остаточно відмовилися від добровільного демонтування цих тимчасових господарських будівель.

Вважаючи, що її суб`єктивні права на земельну ділянку порушуються відповідачами через те, що на належній на праві власності земельній ділянці знаходяться тимчасові господарські будівлі, якими вони користуються для особистих потреб без згоди власника, у вересні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та приведення у попередній стан земельної ділянки шляхом знесення самовільно побудованих будівель.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на чому наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.ст. 91, 152 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 376, 386, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за ї призначенням. При здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Власник, права якого порушені, має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би вони й не були пов`язані з порушенням права володіння. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги правильність висновків суду про те, що право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, у т.ч. й звільнення земельної ділянки від самовільно зведених будівель через їх знесення чи усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою іншим, передбаченим законом чи договором, способом. Тобто розміщення тимчасових господарських будівель (сараїв) на належній позивачу на праві власності земельній ділянці порушує особисті права ОСОБА_1 на користування і володіння цією ділянкою, а тому вони підлягають знесенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_7 , де зафіксовано факт розташування спірного сараю, то з ними погодитися не можна. Так, технічний паспорт не є правовстановлювальним документом та на його підставі не виникають, не існують і не припиняються речові права, в т.ч. й право власності, на нерухоме майно.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про прийняття апеляційним судом з наданням відповідної правової оцінки нових доказів, які не було подані до районного суду, виходячи з такого.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції. приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Між тим, наведені автором скарги обставини, на які він посилається як на підставу поважності причин пропуску строку для подання доказів до суду попередньої інстанції, а саме похилий вік ОСОБА_4 та процесуально запізніле віднайдення оригіналів свідоцтва про право власності на квартиру, свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно, колегією суддів до уваги не беруться через їх суб`єктивність та необґрунтованість.

Поготів, наявна у свідоцтві про право на спадщину за законом від 23 грудня 2008 року вказівка про належність ОСОБА_4 на праві власності "Сараю дерев`яного 1/4Б" жодним чином не свідчить про обґрунтованість її заперечень проти вимог позивача і безпідставність чи недоведеність позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Не заслуговують на увагу й аргументи представника відповідача3 про помилкове застосування ст.ст. 317, 319, 321, 346, 349 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже спростовуються обставинами справи та вимогами закону.

Решта доводів заявника колегією суддів відхиляються через правильність висновків суду.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Остапенка Володимира Сергійовича залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 03.08.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

С.С.Шимків