Провадження № 2/235/391/21
Справа № 235/8344/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Макаров Вадим Михайлович, до П`ятої донецької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Міністерство юстиції України по визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, її скасування та зобов`язання повторно розглянути заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Макаров В.М., звернувся до суду з позовом до П`ятої донецької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Міністерство юстиції України по визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, її скасування та зобов`язання повторно розглянути заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_2 в м. Донецьку, що є непідконтрольна українській владі територія. Свідоцтво про смерть спадкодавця було отримано ним 16 грудня 2020 року у Покровському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)на підставі рішення суду від 11 серпня 2020 року про встановлення факту смерті.

17 грудня 2020 року він звернувся до відповідача із заявою № 339 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Цього ж числа відповідач вніс запис до Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи за № у реєстрі 66961561. Однак державним нотаріусом П`ятої донецької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України Сафроновою Наталією було винесено постанову № 576/02-31 від 17.12.2020р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо відмови йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_2 . При відмові у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус послався на ст.1270 ЦК України та п.1.2, 1.13, п.3.15, 3.23 глави 10 Порядку № 296/5 від 22.02.2012р.

Позивач вважав винесену постанову незаконною з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія або населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням КМУ, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. З огляду на викладене, якщо спадкодавець був зареєстрований та проживав на непідконтрольній Україні території, місце відкриття спадщини не прив`язується до місця проживання спадкодавця, а встановлюється місцем подання першої заяви або вимоги кредиторів.

На думку позивача, відповідач мав право відмовити йому у видачі свідоцтва про право на спадщину тільки у тому випадку, якщо б правовідносини фактично регулювалися статтями 1270, 1271, 1272 ЦК України, тобто шестимісячний строк застосовувався би законно відповідачем, якщо б позивач не проживав за однією адресою зі спадкодавцем.

Станом на 17 грудня 2020 року жодна особа крім нього, не подала відповідачу відповідної заяви для відкриття спадкової справи, так як у разі подання такої заяви будь-ким іншим, відповідна спадкова справа була б вже відкрита (заведена) у відповідному реєстрі.

Відповідач повинен був врахувати, що позивачем не заявлено у встановлений законом строк про відмову у прийнятті спадщини; позивач має відповідну відмітку у паспорті про реєстрацію єдиного місця його проживання азом зі спадкодавцем за однією адресою; на час смерті спадкодавця він перебував зі спадкодавцем у шлюбних відносинах.

Крім того, він надав відповідачу свій паспорт, в якому є відповідна відмітка про шлюб зі спадкодавцем, а також свідоцтво про шлюб, який не розірвано на час смерті спадкодавця.

На підставі наведеного просив вважати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса П`ятої донецької нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України Сафронової Наталії від 17 грудня 2020 року № 576/02-31 про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_2 , зобов`язати державного нотаріуса П`ятої донецької нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України Сафронову Наталію повторно розглянути його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду (а.с.1-12).

У встановлений судом строку відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав з наступних підстав.

17 грудня 2020 року державним нотаріусом П`ятої донецької державної нотаріальної контори Сафроновою Н.Л. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки спадкоємець за законом чоловік померлої ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори після закінчення шестимісячного строку після смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із наданих спадкоємцем ОСОБА_1 документів неможливо встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, оскільки документами ніяк не підтверджується адреса проживання померлої на момент її смерті. З рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Красноармійськ Донецької області, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку Донецької області. Місце проживання її судом встановлено не було. Спадкодавець надав лише першу сторінку ксерокопії паспорта померлої без відміток про її реєстрацію, але навіть наявність лише копії паспорта померлого (без оригіналу) не дає нотаріусу підстав встановити місце проживання спадкодавця. Згідно п.8 глави 8 розділ 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства. Крім цього, при заведенні та реєстрації спадкової справи нотаріусом для встановлення місця проживання померлої було зроблено перевірку в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_2 , в якому були відсутні відомості щодо місця проживання померлої та вказано, що паспорт померлої не зданий.

Отже, встановити факт постійного проживання спадкоємця із померлою на час відкриття спадщини із наданих документів сталося неможливим.

Відповідно до п.3.22 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Спадкоємець ОСОБА_1 таку довідку не надав.

На підставі вищенаведеного позивачу було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заява позивача державним нотаріусом Сафроновою Н.Л. була розглянута, прийнята 17.12.2020р. та за № 169/2020 зареєстрована у книзі обліку і реєстрації спадкових справ, а спадкоємець отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з вищенаведених підстав.

На підставі вищенаведеного відповідач просив в позові відмовити в повному обсязі (а.с.57-59).

У встановлений судом строк позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що такої підстави як ненадання підтвердження проживання померлої особи за вищевказаною адресою відповідач не зазначав. Посилання відповідача на п.3.22 глави 10 Порядку № 296/5 від 22.02.2012р., за думкою позивача, є безпідставним, так як його паспорт перевірявся відповідачем, і в паспорті є відмітка про його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Якщо відповідач вважав, що позивач не надав доказу підтвердження проживання спадкоємця за адресою: АДРЕСА_1 , то він зобов`язаний був таке вказати у своєму рішенні як причину для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Але рішення відповідача такої підстави відмови у вчиненні нотаріальної дії як ненадання позивачем доказу проживання спадкодавця за адресою: АДРЕСА_1 , не містить (а.с.69-74).

Позивач та його представник адвокат Макаров В.М. в судове засідання не з`явились, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач надав клопотання про розгляд справи за відсутності його відповідача, наданий у встановлений судом строк відзив підтримав.

Дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 16 грудня 2020 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)(а.с.15).

Позивач є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що слідує з копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 8 лютого 1980 року Ворошиловським відділом ЗАГС (а.с.21), отже є спадкоємцем за законом майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2

17 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до П`ятої донецької державної нотаріальної контори із заявою № 339 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 у П`ятій донецькій державній нотаріальній конторі зареєстрована спадкова справа № 66961561 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.24).

Постановою державного нотаріуса П`ятої донецької державної нотаріальної контори Сафронової Н.Л. від 17 грудня 2020 року за вих. № 576/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_2 , оскільки спадкоємець у встановлений законом шестимісячний строк спадщину не прийняв: заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк до нотаріальної контори не подав, фактів про прийняття спадщини не надав (а.с.25).

Під спадкуванням ст.1216 ЦК України розуміє перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини у відповідності до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1221 ЦК України визначає місце відкриття спадщини. Так, ним є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а з відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна.

В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Згідно ст.1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1267 ЦК України).

Положеннями ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1270 ЦК України містить строки для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу.

У сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Посвідчення заповітів і довіреностей, прирівняних до нотаріальних, може провадитись особами, вказаними у статті 40 цього Закону.

До обов`язків нотаріуса стаття 5 Закону України «Про нотаріат» відносить, зокрема, здійснення своїх професійних обов`язків відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримання правил професійної етики, відмова у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Згідно зі ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на чинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину.

У постанові від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України зазначив, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою

спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому

цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в

нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про

визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа

може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідності вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до п.1.13 Порядку місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого орану сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо).

Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.

Якщо останнє місце проживання спадкодавця було на території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, нотаріусу подається відповідна заява спадкоємця.

Згідно п.3.15 Порядку якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Пунктом 3.23 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Отже, з аналізу спадкового законодавства вбачається, що існує два способи прийняття спадщини: перший, так званий «пасивний» згідно якого спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку на прийняття спадщину не заявив про відмову від неї, і другий, так званий «активний» - згідно якого спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, подає нотаріусу або уповноваженій особі заяву про прийняття спадщини.

При цьому, за першим способом спадкоємцем мають надаватися, а нотаріусом аналізуватися документи, які підтверджують факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємця на час відкриття спадщини, а також з`ясовуватися факт відмови спадкоємця протягом строку для прийняття спадщини від спадщини.

Звертаючись до відповідача із заявою про прийняття спадщини, позивачем не було надано документів, що підтверджують факт проживання спадкодавця за тією ж адресою, що й він, що дало б нотаріусу підстави вважати, що позивач прийняв спадщину у відповідності до положень ст.1268 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Сафроновою Н.Л. правомірно було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_2 , підстави для скасування постанови від 17.12.202р. № 576/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії , а також зобов`язання повторно розглянути заяву спадкоємця ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом відсутні, у зв`язку з чим в позові необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1221, 1223, 1258, 1267-1269, 1270 ЦК України, ст.ст.1, 5, 49, 50, 68 Закону України «Про нотаріат», ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», пунктів 1.2, 1.13, 3.15, 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), від імені якого діє адвокат Макаров Вадим Михайлович (м. Київ, проспект Перемоги, 121А/169), до П`ятої донецької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Міністерство юстиції України (м. Покровськ Донецької області, вулиця Прокоф`єва, 111) по визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, її скасування та зобов`язання повторно розглянути заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Дата складання повного судового рішення 29 березня 2021 року.

Суддя Г.В. Назаренко

Вступна та резолютивна частини рішення складені 19 березня 2021 року. Повне рішення складене 29 березня 2021 року.

Суддя Г.В. Назаренко