Справа № 456/1140/17 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/639/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Сеньків Х.І., з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року та додаткового рішення Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 06 червня 2018 року за нововиявленими або виключними обставинами згідно ч. 1 ст.423 ЦПК України у справі № 456/1140/17 за позовом ОСОБА_1 до сільської ради с. Нижня Стинава, Стрийського району Львівської області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року та додаткового рішення Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 06 червня 2018 року за нововиявленими або виключними обставинами - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що сільська рада с. Нижня Стинава Стрийського району Львівської області визнала господарську будівлю цегляну стайню зі стодолою - збудованою незаконно, з порушенням п.1 ст.376 ЦК України.

Набуття права власності на нерухоме майно введене на чужій земельній ділянці без волі власника, запобігає стаття 376 ЦК України, а саме: ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України, взяті в сукупності, передбачають, що особи не набувають право власності на нерухоме майно на земельній ділянці, яка не була відведена для будівництва.

Ця норма встановлює виняток із загальних правил ч.1 ст.331 ЦК України, згідно з якими особа зазвичай набуває право власності на створену нею річ. Таким чином ст.376 ЦК України не вступає в конфлікт з ч.2 ст.331 ЦК України, яка прив`язує момент виникнення права власності до державної реєстрації цього права. Адже про момент виникнення права власності вести мову слід лише тоді, коли право може виникнути. А у випадку самочинного будівництва це не так, оскільки законодавством встановлено необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, набуття цього права відбувається тільки з моменту державної реєстрації. Разом з тим, між початком будівництва і його завершенням, створення нерухомості неминучим є певний проміжок часу. Аналіз ст.331 ЦКУ дозволяє умовно розділити вказаний проміжок часу на декілька етапів створення нерухомості. При цьому для кожного з етапів характерним є свій об`єкт із своїм режимом.

Визнання права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить ст.331 ЦК України а також ч.ч.1,2,3 ст.376 ЦК України.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво особою, яке здійснила таке будівництво в силу ч.2 ст.376 ЦК України право власності не породжує і нічого не змінює цілей застосування, зокрема ч.4 ст.376 ЦК України щодо можливості знесення об`єкту самочинного будівництва.

Просить ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2021 року скасувати.

Визнати договір дарування ВКО №503068 від 23 травня 2008 року на ім.»я ОСОБА_2 частково недійсним. Відповідно до ст. 211 ЦПК України постановити окрему ухвалу та направити її відповідним особам або органам для виконання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 подав заяву про перегляд судових рішеннь за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, тобто у зв`язку із існуванням істостних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були відомі особам, котрі є учасниками справи, на час розгляду такої справи.

Так, судом встановлено, що 12грудня 2017 рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі № 456/1140/17 за позовом ОСОБА_1 до сільської ради села Нижня Стинава про визнання права власності та часткове визнання недійсним договору дарування, у задоволені позовних вимог про визнання права власності було відмовлено (т.1а.с.124-125).

Додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06червня 2018 ухваленим судом у даній цивільній справі у задоволені позову у частині часткового визнання недійсним договору дарування було також відмовлено.(т.1а.с.229).

Постановою Львівського апеляційного суду від 27листопада 2018року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12грудня 2017 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06червня 2018 року залишено без змін.(т.2а.с.67-69).

Постановою Верховного Суду від 30квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12грудня 2017року, додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06червня 2018року та постанову Львівського апеляційного від 27листопада 2018 залишено без змін. (т.2а.с.117-120).

Таким чином рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12грудня 2017 року та від 06червня 2018року, які позивач просить переглянути за нововиявленими обставинами, після їх перегляду в апеляційному та касаційному порядку, залишені в силі та набрали законної сили.

Також згідно постанов Верховного Суду від 06серпня 2020року та 30вересня 2020року заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 30квітня 2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до сільської ради с. Нижня Стинава Стрийського району Львівської області про визнання права власності та визнання частково недійсним договору дарування була повернута заявнику.(т.2 а.с.133-134,150-151).

Підставами, які у своїй сукупності лягли в основу рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , стало те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів належності йому спірного сараю, та того, що земельна ділянка у встановленому порядку позивачу під уже збудоване нерухоме майно не надавалось.

Крім того, судом було констатовано, що довідка №188 від 18квітня 2011 року Нижньостинавської сільської ради не містить фактичних відомостей про здійснення будівництва за власні кошти позивача.

Долучені до заяви копія довідки №188 від 18квітня 2011 року Нижньостинавської сільської ради та витяг з протоколу №5 від 31травня 2013року, на який заявник посилається як на нововиявлену обставину були предметом судового розгляду як у суді першої так і в апеляційній та касаційній інстанціях, таким доказам судами була надана відповідна правова оцінка.

Твердження заявника у поданій ним заяві про те, що у рішенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12грудня 2017року та додатковому рішенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06червня 2018 року п.1 ч. 1 ст. 376 ЦК України не згадується, а відповідно суд першої інстанції справу № 456/1140/17 за ст. 376 ЦК України не розглядав, що також відповідно є нововиявленою обставиною, не відповідають дійсності, оскільки судом апеляційної та касаційної інстанції встановлено, що при постановлені вказаних рішень суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, та встановив, що рішення та додаткове рішення відповідають вимогам процесуального та матеріального права.

Окрім цього саме на дану обставину позивач ОСОБА_1 посилався як на підставу для перегляду рішень суду у апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до частини 4 статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як роз`яснюється у пункті 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Таким чином, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів, не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Виходячи з вищевказаних роз`яснень, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що обставини на які заявник посилається у поданій заяві, були предметом дослідження в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з чим наведені ОСОБА_3 у заяві обставини не є нововиявленими у розумінні п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, через що дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог.

Також відсутні підстави для винесення окремої ухвали, як цього просить ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.