ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/2383/20
Провадження № 22-ц/4820/483/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 січня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі Управління національної поліції), Державної казначейської служби України (далі Держказначейство) про відшкодування майнової шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що 3 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №0000051 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. В рамках цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року надано дозвіл на проведення обшуку належного ОСОБА_2 приміщення грального залу, розташованого на другому поверсі торгівельно-розважального комплексу «Ювілейний», по АДРЕСА_1 . 25 листопада 2016 року під час обшуку у позивача виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 15 958 грн 75 коп., які він одержав як поворотну фінансову допомогу. Слідчий визнав ці кошти речовими доказами та передав їх до відділення банку на відповідальне зберігання. Кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, водночас, позивач не проходить у ньому як підозрюваний, обвинувачений або свідок, а органи досудового розслідування відмовилися повернути йому грошові кошти. Управління національної поліції не забезпечило дотримання вимог процесуального закону та не виконало зобов`язання з повернення коштів, у зв`язку з чим станом на 13 серпня 2020 року позивачеві завдано майнової шкоди в розмірі 39 827 грн 26 коп., із яких: 15 958 грн 75 коп. сума основного боргу, 4 741 грн 12 коп. інфляційні нарахування, 1 780 грн 23 коп. три проценти річних від простроченої суми, 17 347 грн 16 коп. пеня.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держказначейства за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 39 827 грн 26 коп. майнової шкоди.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 січня 2021 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що вилучені під час обшуку грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому їх долю має вирішити суд під час ухвалення рішення у справі, водночас, ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами неправомірність дій слідчого та факт заподіяння шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок протиправної бездіяльності органів досудового розслідування позивач був позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своїми грошовими коштами, внаслідок чого йому завдано майнової шкоди, розмір якої слід визначити з урахуванням інфляційних втрат і процентів від простроченої суми. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Управління національної поліції подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Держказначейство не висловило своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року в рамках кримінального провадження №0000051 надано дозвіл на проведення обшуку належного ОСОБА_2 приміщення грального залу, розташованого на другому поверсі торгівельно-розважального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », по АДРЕСА_1 , в тому числі для відшукання грошей, здобутих злочинним шляхом внаслідок діяльності з надання гральних послуг.

25-26 листопада 2016 року під час обшуку вказаного нежитлового приміщення у ОСОБА_1 було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 15 958 грн 75 коп.

Постановою слідчого Управління національної поліції від 27 липня 2017 року ці кошти визнані речовими доказами та передані до відділення банку на відповідальне зберігання.

На теперішній час кримінальне провадження №0000051 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 203-2, ч. 1 ст. 263 КК України, знаходиться на розгляді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області.

Управління національної поліції та Прокуратура Хмельницької області відмовили ОСОБА_1 у поверненні тимчасово вилучених у нього грошових коштів з посиланням на те, що долю цих коштів як речових доказів має вирішити суд під час ухвалення судового рішення.

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу ч.ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Із положень ч. 1 ст. 1174 ЦК України слідує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як передбачено п. 6 ч. 2 ст. 131 КПК України, тимчасове вилучення майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, за наслідками якого слідчий, прокурор або інша уповноважена особа зобов`язана скласти відповідний протокол.

Частиною 1 статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із положень ч. 1 ст. 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання, серед іншого, забезпечується неустойкою.

Як передбачено ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 3 статті 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що зобов`язання може виникати внаслідок завдання шкоди іншій особі та має виконуватися належним чином у відповідності до вимог закону.

Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (пенею) лише за умови, що таке забезпечення встановлене законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, ця шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб указаних органів.

За відсутності спеціальних підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди названими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). За змістом приписів указаних правових норм обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається не на орган державної влади або посадову (службову) особу, незаконними рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу.

З матеріалів справи вбачається, що вилучені під час обшуку у ОСОБА_1 грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні, долю яких має вирішити суд під час ухвалення судового рішення у справі. Водночас, зібрані докази не вказують на неправомірність дій або бездіяльності органів досудового розслідування, які призвели до завдання збитків позивачеві.

За таких обставин суд першої інстанції правильно керувався тим, що ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави перед ним за завдані збитки, внаслідок чого його позов у цілому є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Крім того, ОСОБА_1 не зазначив закон, який дає йому право на стягнення пені як забезпечення виконання грошового зобов`язання.

Посилання ОСОБА_1 на доведеність своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норми матеріального права, є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 січня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Стаднічук Н.Л.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 33