ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 487/2389/20

провадження № 22-ц/4809/924/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л.,Чельник О.І.

за участі секретаря Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бєлоущенка Андрія Жоржовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 березня 2021 року у складі судді Івченка П.О. і

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 239 грн та судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 11 жовтня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ОСОБА_2 та автомобіля, який належить позивачу на праві власності.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2019 по справі № 487/8354 винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

По настання страхового випадку позивачем було повідомлено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі ПрАТ «СК «УНІКА»).

Заподіяні позивачу збитки складають 35 900 грн, що підтверджуються звітом № 41-19 від 21.10.2019 про незалежне експертне дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу.

На підставі наданих документів ПрАТ «СК «УНІКА», прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 31 770 грн 57 коп, які були перераховані на картковий рахунок.

Однак, як вбачається зі звіту №41-19 від 21.10.2019 про незалежне дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу складає: 35 900 грн, а вартість відновлювального ремонту її транспортного засобу «Nissan Tiida» номерний знак НОМЕР_1 , складає 46 139 грн.

Сума страхового відшкодування виплачена позивачу в сумі 31 770 грн, не покриває витрат на відновлювальний ремонт її пошкодженого автомобіля, а тому невідшкодованими залишилися 10 239 грн.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що для правильного вирішення справи необхідним є встановлення суми страхового відшкодування, яке сплачено на користь позивача ПрАТ «СК «Уніка», проте відповідні докази у матеріалах справи відсутні, як і відсутні відповідні результати оцінки відповідного доказу, з якого позивач дійшов висновку про те, що страхова виплата складала 10 239 грн.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції вважав, що позивач не довела належними доказами, що обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 11.10.2019 (в тому числі на суму 10 239 грн), несе саме відповідач, а не страхова компанія.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування, а страхова компанія відмовила їй у виплаті страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі адвокат БєлоущенкоА.Ж., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 березня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним та фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права та правових позицій Великої Палати Верховного Суду з даних правовідносин.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення фактично піддав сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставин, встановлених постановою Заводського районного суд м. Миколаєва від 11 жовтня 2019 року, яка набрала законної сили та відповідно до якої ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за обставин та місця вчинення проступку, а також постанови слідчого щодо обставин та місця події.

Крім того, суд першої інстанції не врахував норму ст. 1194 ЦК України та те, що відповідач не надала жодних належних і допустимих доказів на спростування вини.

Посилання суду першої інстанції на недоведеність суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 не можуть заслуговувати на увагу в силу приписів ст. 1166 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Бєлоущенко А.Ж. підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Представник ПрАТ «СК «УНІКА» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки третя особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2019 о 16 год. 37 хв. у м. Первомайськ ОСОБА_2 керувала транспортним засобом «ЗАЗ Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 через міст р. Синюха при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Автодорівська не надала переваги в русі автомобілю «Nissan Tiida», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення, чим порушила вимоги п. 16.11 ПДР України.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим ОСОБА_2 вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2019 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобілю «ЗАЗ Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА», відповідно до Полісу № АО/3770450 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.09.2019.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобілю «Nissan Tiida», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент скоєння ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС», відповідно до Полісу № АО/5544130 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.05.2019.

Автомобіль «Nissan Tiida» належить на праві власності ОСОБА_1 .

15.10.2019 позивач звернулася з заявою до Голови правління ПрАТ «СК «УНІКА» про виплату матеріальної збитку отриманого у зв`язку з ДТП, що сталося 11.10.2019.

Згідно Висновку оцінювача ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Nissan Tiida. На дату ДТП (11.10.2019) становить 35 900, 22 грн (без ПДВ), вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 46 139, 82 грн.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях покладає на відповідача обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача обов`язок доведення наявності шкоди та її розмір.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що для стягнення з особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) суд має встановити розмір страхової виплати (страхового відшкодування), яка сплачена страховиком потерпілому та фактичний розмір шкоди, завданий потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обов`язок доведення наявності завданої шкоди у розмірі більшому, ніж встановлено звітом страхової компанії, та, як наслідок, - обов`язку по відшкодуванню його завдавачем шкоди, покладається на позивача, який звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2019 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 340 грн (а.с.13).

Заначеною постановою встановлено, що 11.10.2019 о 16 год. 37 хв. у м. Первомайськ ОСОБА_2 керувала транспортним засобом «ЗАЗ Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 через міст р. Синюха при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Автодорівська не надала переваги в русі автомобілю «Nissan Tiida», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення, чим порушила вимоги п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» згідно полісу № АО/3770450 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.09.2019 (а.с. 64-69).

Цивільно-правова відповідальність позивача, на момент скоєння ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно полісу № АО/5544130 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.05.2019 (а.с.7).

15.10.2019 ОСОБА_1 звернулась з заявою до Голови правління ПрАТ «СК «УНІКА» про виплату матеріальної збитку, отриманого у зв`язку з ДТП, що сталася 11.10.2019 (а.с. 14-15).

Згідно висновку оцінювача за Звітом № 41-19 ФОП ОСОБА_3 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля NissanTiida реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Nissan Tiida становить 35 900, 22 грн (без ПДВ), а вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 46 139,82 грн (а.с. 16-18).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилаючись на вкаказані обставини та керуюись ст. 1194 ЦК України, просила стягнути з відповідача різницю між отриманими страховими виплатами та реальними витратами в розмірі 10 239 грн, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, посилаючись на те, що вратість відновлювального ремонту складає 46 139 грн, матеріальний збиток, заподіяний власникові транспортного засобу, становить 35 900, а ПрАТ «СК «УНІКА» було прийнято рішення на виплату матеріального збитку в розмірі 31 770 грн 57 коп.

Однак, позивачем, на підтвердження вказаних обставин, на які вона посилається в позові, не надано належних та допустимих доказів, щодо розміру виплати та факту отримання позивачем страхової виплати (страхового відшкодування) від ПрАТ «СК «УНІКА».

Матеріали справи не містять доказів того, що страховиком позивачу було виплачено матеріаьний збиток в розмірі 31 770 грн 57 коп, а наданий в обгрунтування позовних вимог звіт № 41-19 від 21.10.2019 не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 отримала від страховика страхову виплату (страхове відшкодування) у визначеному в позові розмірі, як наслідок, суд позбавлений можливості встановити різницю між виплатою та фактичним розміром шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 має у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) право на отримання від винної особи різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), однак позивачем не нададано недежних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається в позові.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції піддав повторному встановленню і доказуванню обставин, встановлених постановою Заводського районного суд м. Миколаєва від 11 жовтня 2019 року та те, що відповідач не надала жодних належних і допустимих доказів на спростування вини.

Зокрема, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не ставить під сумнів доведеність вини відповідача, яка встановлена постановою Заводського районного суд м. Миколаєва від 11 жовтня 2019 року, недоведеним в даному випадку є саме факт сплати страхового відшкодування позивачу від ПрАТ «СК «УНІКА» у розмірі 31 770 грн 57 коп.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції ст. 1166 ЦК України, адже суд першої інстанції мотивуючи оскаржуване рішення керувся вказаною статтею у взаємозв`язку зі спеціальною нормою ст. 1194 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бєлоущенка Андрія Жоржовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02.08.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О.І. Чельник