Провадження номер 6/756/560/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Михнюк В.М.,

за участі: представника заявника - Числовської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Джулай Юлія Юріївна,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Числовська І.В. звернулась до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначає, що у провадженні Оболонського районного вiддiлу Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходяться на примусовому виконанні виконавчі листи № 756/18189/14-ц, що видані Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 31-3W/6/02-2005И від 01.03.2005 (далі - Кредитний договір) в розмірі 71825 доларів США 88 центів, пені в розмiрi - 1155,59 гривень та судового збору в розмірі 3654 гривні.

Між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фiнстрим» 30 березня 2021 року укладено Договір факторингу №30/03/1/2021, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01.03.2005, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фiнстрим».

В той же день, 30 березня 2021 року ОСОБА_2 та ТОВ «Фінстрим» уклали договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договором поруки, згідно з умовами якого ТОВ «Фінстрим» зобов`язався за дорученням ОСОБА_2 та за комісійну винагороду від свого імені укласти правочин щодо набуття право вимоги до позичальника за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 31-3W/6/02-2005И від 01.03.2005 та договором поруки №31-3W/6/02-2005И від 01.03.2005. Дана обставина підтверджується копією акту-прийому передачі права вимоги від 30.03.2021, що є додатком № 2 до договору комісії від 30.03.2021. Відповідно до умов договору відступлення права вимоги та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ОСОБА_2 набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 61244181 та № 61244419, що перебуває у провадженні Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_2 .

В подальшому 31 травня 2021 року між ОСОБА_2 та заявником ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу права вимоги за умовами якого, останній набув право кредитора до боржників за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01.03.2005 та договором поруки № 31-3W/6/02-2005И від 01.03.2005.

У зв`язку із зміною кредитора, посилаючись на положення ст.442 ЦПК України, представник заявника просить суд замінити стягувача за виконавчим листом зі ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Окрім того, посилаючись на положення ст. 559,606 ЦК України, що внаслідок підписання договору купівлі-продажу права вимоги від 31 травня 2021 року ОСОБА_1 став новим кредитором та стягувачем у кредитних правовідносинах. Відбулось фактичне поєднання боржника та стягувача в одній особі, що свідчить про припинення кредитних правовідносин, та припинення дії поруки ОСОБА_3 , як солідарного боржника, тому заявник просить суд визнати виконавчі листи, видані Оболонським районним судом м.Києва 02 серпня 2019 року, такими, що не підлягають виконанню.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 червня 2021 року справу передану на розгляд головуючому судді Шролик І.С.

Предстаник заявника ОСОБА_1 - адвокат Числовська І.В. в судовому засіданні підтримала заяву, наполягала на її задоволенні з підстав та мотивів викладених в ній.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правом безпосередньої участі в судовому засіданні не скористалися, до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Подали заяви про розгляд заяви ОСОБА_1 за їх відсутності, вимоги заяви підтримали.

Державний виконавець Оболонського РВ ДВС до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що свідчить зворотне поштове повідомлення.

Вислухавши думку представника заявника - адвоката Числовської І.В., дослідивши матеріали справи, заву та докази подані в її обґрунтування, суд прийшов до переконання, що подана заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва №756/18189/14-ц від 19 квітня 2017 року стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року в розмірі 71 825 доларів США 88 центів, пеню в розмiрi 1 155 гривень 59 копійок та судовий збір в розмірі 3 654 гривні (том 3 а.с. 185-187).

З метою примусового виконання рішення суду Оболонським районним судом м.Києва 02 серпня 2019 року видано виконавчі листи №756/18189/14-ц.

У провадженні Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №61244181, відкрите на підставі виконавчого листа №756/18189/14-ц, виданого Оболонським районним судом м. Києва 02.08.2019, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 71825,88 доларів США та пені у розмірі 1155,59 грн., де боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також знаходиться виконавче провадження №61244419, відкрите на підставі виконавчого листа №756/18189/14-ц, виданого Оболонським районним судом м. Києва 02.08.2019, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 71825,88 доларів США та пені у розмірі 1155,59 грн., де боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фiнстрим» 30 березня 2021 року укладено Договір факторингу № 30/03/1/2021, за умовами якого, право грошової вимоги за кредитним договором №31-3W/6/02-2005И від 01.05.2005, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фiнстрим».

Також, між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінстрим» укладено 30 березня 2021 року договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року та договором поруки №31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 05 травня 2021 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні №61244181 та №61244419, що перебуває у провадженні Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_2 (том 3 а.с.47-49).

Згідно договору купівлі-продажу права вимоги від 31 травня 2021 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продавець зобов`язався передати покупцю право вимоги до боржника згідно додатку №1 до договору за кредитним договором№ 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року та договором поруки № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року, а покупець зобов`язався прийняти право вимоги та сплатити продавцю грошові кошти в порядку та розмірі передбаченому п.4 Договору (том 3, а.с. 60-62).

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства зміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь у виконавчому провадженні. Підставою правонаступництва є, зокрема, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг. Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі № 0910/2-103/2011).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ста. 204 ЦК України).

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Ураховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі №0910/2-103/2011).

В досліджених судом матеріалах справи відсутні докази щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 31 травня 2021 року.

Враховуючи наведене, приходжу до переконання, що є правові підстави для заміни сторони стягувача ОСОБА_2 на ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях №61244181, № 61244419 що перебувають на примусовому виконанні в Оболонському РВ ДВС щодо примусового виконання виконавчого листа № 756/18189/14-ц, виданого 02 серпня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 71825,88 дол.США та пені у розмірі 1155,59 грн.

Проте, що стосується вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 року у справі «Півень проти України» вказано, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (параграф 35).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційний Суд України).

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розділом VI ЦПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно частин 1, 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно частини 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 432 ЦПК України).

Норма ч. 2 ст. 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 61-1592св17.

Враховуючи імперативні приписи ст. 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 432 ЦПК України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Статей 39 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав, які надають виконавцю право закінчити виконавче провадження, до таких випадків, зокрема, належить, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наведене свідчить, що чинне законодавство не забороняє сторонам досягти домовленості щодо припинення зобов`язання після прийняття судового рішення та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. Разом з цим, Закон України «Про виконавче провадження» містить вимоги, дотримання яких є обов`язковим для закінчення виконавчого провадження у тих випадках, коли судове рішення виконано у спосіб інший, ніж зазначено у виконавчому документі.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З огляду на наведене та враховуючи, що припинення обов`язку боржника відбулося після початку примусового виконання судового рішення, суд вважає відсутніми правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у розумінні вимог статті 432 ЦПК України, оскільки направлений виключно на уникнення стороною сплати виконавчого збору, що не заперечувалось представником заявника в судовому засіданні. Тому заява ОСОБА_1 в частині визнання виконавчих листів №756/18189/14-ц, виданих Оболонським районним судом м. Києва 02 серпня 2019 року таким, що не підлягають виконанню, підлягає залишенню без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 260, 261, 353, 432, 442 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Замінити сторону стягувача зі ОСОБА_2 на ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № 61244181, №61244419 що перебувають на примусовому виконанні в Оболонському РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно виконавчого листа № 756/18189/14-ц, виданого 02 серпня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 71825,88 дол.США та пені у розмірі 1155,59 грн.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог про визнання виконавчих листів № 756/18189/14-ц, виданих Оболонським районним судом м. Києва 02 серпня 2019 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її вручення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 02 серпня 2021 року.

Суддя І.С. Шролик