Справа №: 398/4741/20
провадження №: 2/398/748/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" липня 2021 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

секретаря Шаповал І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №398/4741/20ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

учасники: позивач ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Вацюк М.В.,

ВСТАНОВИВ:

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому був збільшений та просив стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики від 06.12.2016 року в сумі 51 800 грн. 00 коп. та 3% від простроченої суми боргу та інфляційних витрат за розпискою від 06.12.2016 року в розмірі 20 236,23грн..

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

06.12.2016 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на підтвердження якого відповідачем складено розписку. Згідно даного договору відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 51 800 грн 00 коп., які зобов`язався повернути до 06.12.2017 року. Відповідач порушив зобов`язання не повернувши грошові кошти у зазначений в договорі позики строк. До цього часу грошові кошти відповідачем не повернуті.

Позивач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що відповідача знає ще зі школи і неодноразово позичав йому кошти, які він завжди повертав. Однак, в даній ситуації відповідач не виконав зобов`язання та не повернув у строк зазначений в розписці кошти позичені ним 06.12.2016 року. В розписці зазначений відповідач та його дружина, оскільки на момент отримання в борг коштів вона перебувала з відповідачем і він її вписав як свідка. Зазначив, що позов подав лише до ОСОБА_2 , оскільки він є головним членом сімї і фактично кошти в борг отримував він. Спільний бізнес з відповідачем він не має і кошти в цей бізнес він не вкладав. Він не може пояснити як вираховувались 3% річних та інфляційні, оскільки заяву про збільшення позовних вимог з розрахунком 3% річних та інфляційних складав юрист.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що додана до позову розписка не є доказом виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язань за договором позики. З аналізу ч. 2 ст. 1047 ЦК України вбачається, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Розписка від 06.12.2016 року, якою позивач обґрунтовує свій позов, не містить відомостей, які б підтверджували б ту обставину, що вона є саме договором позики. В розписці зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли у особи, яка не ідентифікована у розписці («у ОСОБА_1 ») гроші в сумі 51800грн., однак правова природа переданих коштів у розписці не відображена. За зазначених обставин додана розписка не є договором позики. Відповідач категорично не погоджується з тим, що між ним та позивачем було укладено договір позики. Надана суду розписка не містить усіх реквізитів, передбачених ст.. 1047 ЦК України, а отже не може вважатись договором позики, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності, якам аргументована тим, що розписка датована 06.12.2016 року і строк виконання у розписці зазначений 06.12.2017 рік, тобто перебіг позовної давності за даним позовом закінчився 06.12.2020 року, однак позовна заява до суду надійшла 15.12.2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Доданий до справи поштовий конверт не є доказом направлення поштового відправлення у передбачений законом строк в межах позовної давності, оскільки не містить відображення поштою дати прийняття поштового відправлення, а будь-яких інших доказів позивач не надав. Згідно зі ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної даності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, що передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України. В зв`язку з чим, просить застосувати до вказаних взаємовідносин між сторонами в дані справі наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду та відмовити в задоволенні позову через сплив позовної давності. Також зазначив, що заява про збільшення позовних вимог не може бути прийнята судом, оскільки не відповідає вимогам ст.. 49 ЦПК України. Також, цією заявою позивач фактично не збільшує суму боргу, а застосовує нову підставу для стягнення, яка не має місця в позові.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

19.02.2021 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

За письмовою розпискою від 06 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали в борг 51 800,00грн. від ОСОБА_1 , які зобов`язались повернути 06.12.2017 року.

ОЦІНКА СУДУ

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Надана суду позивачем розписка підтверджує той факт, що між сторонами по справі було укладено договір позики згідно якого відповідач отримав у позивача в борг 51800,00 грн. на підтвердження якого було складено розписку.

Таким чином, факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики є доведеним.

Однак, в наданій позивачем ОСОБА_1 розписці від 06.12.2016 року зазначено строк повернення позики 06.12.2017 року, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою 15 грудня 2020 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки факт переривання строку позовної давності не доведено у суді. Належних доказів, які б підтверджували факт звернення позивача до суду в межах строку позовної давності, позивачем не надано, штамп на конверті, в якому була направлено до суду позовну заяву нечитабельний.

НОРМИ ПРАВА

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Згідно із положеннями ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована заінтересованими особами.

Наявність встановленої законом презумпції правомірності договору звільняє його сторони від обов`язку доведення його дійсності. Натомість на особу, яка заперечує цю презумпцію, покладається тягар її спростування.

Одним із принципів цивільного судочинства України є принцип змагальності суть якого зводиться до того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а сторони, маючи рівні права та можливості щодо подання доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом їх переконливості, зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК.

У постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103 цс 16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відповідачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.07.2021 року.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА