Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5683/20 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 70 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Микитюк О.Ю.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А.

у цивільній справі №279/5683/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на період навчання до серпня 2023 року в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В обґрунтування поданого позову зазначала, що вона є донькою відповідача, досягла повноліття та продовжує навчання в Галузевій школі 1 ступеня Воєводського закладу підвищення кваліфікації у м.Щецині, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Коштів, які надає їй мати, не вистачає для покриття витрат на навчання та харчування, а відповідач працює та має можливість надавати матеріальну допомогу на її навчання.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на період її навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 18.11.2020 року і до закінчення навчання, термін якого становить до серпня 2023 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. В решті позову відмовлено.

Цим же рішенням стягнуто ОСОБА_2 на користь держави 908,00 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток, військовий пенсіонер та отримує військову пенсію. На утриманні неповнолітніх дітей та батьків інвалідів не має. Вважає, що батьки відповідача хоч і є пенсіонерами, але не являються інвалідами та в змозі утримувати себе самі. Також вказує, що навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватись та одержувати певний дохід. Крім того, апелянт винаймає квартиру, яка коштує не малу суму коштів. Тому, на думку апелянта, розмір виплати аліментів на період навчання буде доцільно збільшити.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою відповідача, ОСОБА_2 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 27.11.2002р.)(а.с.7).

Згідно Довідки №BS/12/10/20 від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Галузевій школі I ступеня Воєводського закладу підвищення кваліфікації у м. Щецині, другому класі, термін навчання до серпня 2023 року (а.с.8,9).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку надавати утримання повнолітній дочці, яка навчається, оскільки навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід. Тому вона потребує матеріальної допомоги.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно положень ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України.

Аналіз ст.ст.199,200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

В даному випадку судом першої інстанції встановлено, що відповідач позов визнав частково та погоджується сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки на час її навчання в розмірі 1/6 частини його доходу, оскільки має батьків пенсійного віку, з його заробітної плати проводяться відрахування за рішеннями суду (за кредитними зобов`язання та боргів за теплопостачання), щомісячно проводиться оплата за іпотекою, що стверджується долученими до відзиву письмовими доказами (Пенсійні посвідчення Серія НОМЕР_2 , Серія НОМЕР_3 видані на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; Договір іпотеки №ZHK0GK00000012 від 10.11.2006р.; Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.11.2006р.; Договір купівлі-продажу від 09.11.2006р; Витяг з державного реєстру правочинів від 09.11.2006 р.; Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.11.2006р.; Кредитний договір №ZHK0GK00000012 від 10.11.2006р.; рішення Коростенського міськрайонного суду від 18.03.2016 року; заочне рішення Коростенського міськрайонного суду від 17.04.2019 року (а.с.30-41,46,47).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, врахувавши матеріальне становище та боргові зобов`язання відповідача, з урахуванням поданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень та оскільки позивачем не доведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів та можливості їх сплати відповідачем.

Надана ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги копія Договору оренди житлового приміщення, укладеного 01.06.2020 року у м. Щецині, копія платіжного доручення про сплату коштів за договором оренди від 17.11.2020 року та медичні документи про її стан здоров`я не підтверджують доводів останньої про фінансову можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі ј частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с.67-72), проте підтверджують її потребу в кошах у зв`язку з навчанням.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: