Справа № 369/7813/18
Провадження № 2/369/2608/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю: секретаря судового засідання Новіцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в порядку розподілу майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просить в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки Hyundai Elantra, 2008 року народження, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 82854,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 22.12.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого було оформлено договір про надання споживчого кредиту від 14.05.2010 № 00012-CL-54 на придбання автомобіля марки Hyndai Elantra, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказане авто було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 . Оплата платежів за кредитом здійснювалась зі спільного бюджету подружжя, останній внесок було сплачено 14.04.2014.

Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач продовжує володіти, користуватись та розпоряджатись даним автомобілем на власний розсуд, вважає його особистою власністю. Проте, спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, а тому позивач має право в порядку поділу майна подружжя на грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

Ухвалою від 02.07.2018 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи.

Ухвалою від 16.11.2018 задоволено клопотання представника позивача та витребувано від банку Credit Europe Bank інформацію відносно Договору про надання споживчого кредиту № 00012-CL-4 від 14.04.2010, який був укладений між банком та ОСОБА_2 , та відомості про існування/відсутність заборгованості по Договору про надання споживчого кредиту № 00012-CL-4 від 14.04.2010, який був укладений між банком та ОСОБА_2 .

12.12.2018 до суду від ПАТ «Кредит Європа банк» на виконання вимог ухвали від 16.11.2018 надійшла витребувана інформація.

14.01.2019 до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що позивачем не надано суду висновок автотоварознавчої експертизи або суб`єкта оціночної діяльності щодо вартості спірного автомобіля на час розгляду справи, що робить неможливим встановити точну суму грошової компенсації вартості 1/2 його частини. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не внесено на депозитний рахунок суду суми відповідної компенсації, не ставиться питання про припинення права спільної сумісної власності та визнання права особистої власності на зазначений автомобіль за відповідачем, за умови виплати грошової компенсації останнім на користь позивача. До того ж, наразі спірний автомобіль відчужено за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 23.11.2018 № 8046/6, згідно п. 3.1. вказаного правочину, ціна авто склала 56000,00 грн.

Ухвалою від 28.09.2020 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою від 15.01.2021 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 11.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 22.12.2007 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 22.12.2007 серії НОМЕР_3 .

Згідно інформації, наданої ПАТ «Кредит Європа банк» на запит суду, слідує, що ОСОБА_2 не має заборгованості перед Банком за Договором про надання споживчого кредиту № 00012-CL-4 від 14.04.2010, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 105000,00 грн з кінцевим терміном погашення 14.04.2014. Станом на 15.04.2014 заборгованість повністю погашена позичальником.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23.11.2018 № 8046/6 ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 транспортний засіб Hyundai Elantra, 2008 року народження, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , за 56000,00 грн.

Як слідує з висновку експерта від 04.01.2021 № 36021/20-54 середня ринкова вартість транспортного засобу (легкового автомобіля) марки «Хюндай Елантра», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на момент подання позовної заяви від 26.06.2018 складає 177932,50 грн. ПДВ.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Положеннями ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 369 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ст. 372 ЦК України).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ст. 68 CK України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Таким чином, під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна.

В п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 23 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Пунктом 30 Постанови передбачено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 09.01.2019 у справі № 643/45/89/15-ц, постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що останніми за час шлюбу набуто у спільну сумісну власність транспортний засіб Hyundai Elantra, 2008 року народження, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який відповідач без згоди та проти волі ОСОБА_1 , яка являлася співвласником вказаного майна, відчужив його на користь третьої особи. Внаслідок такого відчуження право власності сторін на спірний автомобіль на час ухвалення даного судового рішення припинено, а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу, яка відповідно до висновку експерта становить 88966,25 грн.

Враховуючи, що суд діє лише в межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню урахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля 82854,77 грн.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 12, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в порядку розподілу майна подружжя - задовольнити.

В рахунок компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки Hyundai Elantra, 2008 року народження, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 82854,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 828,55 грн. та витрат на проведення експертизи у розмірі 3140,00 грн., а разом 3968,55 грн.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суде не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук