Провадження № 2/369/4903/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Полупанової О.О. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ "Софія Буд Груп", третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Ющенко Олег Сергійович про визнання договору та акту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Полупанова О.О. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову у якій просить оголосити заборону на відчуження будь-яким способом квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 19.4 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_3 , а також нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4,1 кв.м., яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а також заборонити передачу вказаних об`єктів нерухомості в іпотеку.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ТОВ "Софія Буд Груп", третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Ющенко О.С. про визнання договору та акту недійсним у якій просить суд:

- визнати недійсними угоду про зміну сторони договору (покупця) № 360-326:1 від 18.09.2019, яка укладена між ОСОБА_6 , ТОВ «СОФІЯ БУД ГРУП» і ОСОБА_3 , а також акт приймання-передачі б/н від 20.12.2019, складений між ТОВ «СОФІЯ БУД ГРУП» і ОСОБА_3 , які стосуються придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 52971140 від 06.07.2020, яке прийнято державним реєстратором виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Ющенком Олегом Сергійовичем, а також скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 37174060 від 01.07.2020 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ;

- поділити майно, яке являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м., а також на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 4,1 кв.м.

Заявник зазначає, що відповідач ОСОБА_6 20.12.2019 без згоди позивача ОСОБА_1 здійснив відчуження майнових прав, придбаних за час шлюбу, що призвело до втрати позивачем ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відчуження було здійснено відповідачем ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_3 , яка приходиться йому сестрою. Відповідачу ОСОБА_3 було відомо про відсутність згоди дружини ОСОБА_1 на відчуження квартири, тобто відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 діяли, на думку заявника, недобросовісно, з метою приховування майна.

Заявник вважає, що існує ризик відчуження майна, яке є предметом спору, або ж його передача в іпотеку, а тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду.

При розгляді заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права власності (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмету позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, виходячи з матеріалів справи, беручи до уваги, що на теперішній час між сторонами існує спір щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 19.4 кв.м., а також нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4,1 кв.м., суд приходить до висновку, що забезпечення позову, шляхом оголошеннязаборонина відчуження будь-яким способом вказаних об`єктів нерухомості, а також заборони їх передачів іпотеку, має підстави, а відтак заява підлягає задоволенню.

Враховуючи, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачам, а також відсутність підстав, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд вважає недоцільним у даному випадку застосовувати зустрічне забезпечення.

Порядок скасування заходів забезпечення позову визначено ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 154, 353-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Полупанової О.О. про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову оголосити заборону на відчуження будь-яким способом квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 19.4 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_3 , а також нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4,1 кв.м., яке на праві власності належить ОСОБА_6 , а також заборонити передачу вказаних об`єктів нерухомості в іпотеку.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали про забезпечення позову направити учасникам справи, а також державному (приватному) виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Інформація про боржника: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Інформація про боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_6 .

Суддя Л.М. Ковальчук