ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/616/20
Провадження № 22-ц/4820/419/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація Хмельницької області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 13 січня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Чемеровецька районна державна адміністрація Хмельницької області як орган опіки та піклуванняпро позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_1 зазначила, що сторони є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які постійно проживають разом із позивачкою та повністю перебувають на її утриманні. ОСОБА_3 залишив сім`ю та проживає окремо, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям і розвитком, не надає дітям матеріальної допомоги, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям і навчанням дітей, не спілкується з дітьми та не проявляє інтерес до них. Неправомірна поведінка відповідача негативно впливає на фізичний розвиток і внутрішній світ дітей, принижує їх гідність, може у подальшому призвести до негативних наслідків у житті дітей як з моральної , так і з правової точки зору.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 13 січня 2021 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що матеріали справи не містять беззаперечних і достатніх доказів про невиконання ОСОБА_3 своїх обов`язків щодо виховання дітей, а тому підстави позбавлення його батьківських прав відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з утримання та виховання дітей, однак, суд не з`ясував усі обставини справи, не врахував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції

В порядку ст. 55 ЦПК України суд апеляційної інстанції залучив до участі у справі як третю особу правонаступника Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області Кам`янець-Подільську районну державну адміністрацію Хмельницької області.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 через свою представницю, адвокатесу Чорну Г.Б., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація Хмельницької областіу своїй заяві на адресу суду апеляційної інстанції зазначила, що у вирішенні спору вона покладається на думку суду.

Щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції за відсутності сторони

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішенні від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

17 лютого 2021 року представниця ОСОБА_3 , адвокатеса Чорна Г.Б., одержала судову повістку про виклик у судове засідання, про що свідчить її заява (а.с. 178), тобто вона, а в її особі і відповідач ОСОБА_3 повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді (ч. 5 ст. 130 ЦПК України).

ОСОБА_6 звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що вона перебуває на самоізоляції у зв`язку з захворюванням члена своєї сім`ї на коронавірусну хворобу (COVID-19) та не може з`явитися в судове засідання.

Оскільки поважність причини неявки відповідача ОСОБА_3 і його представниці ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції не встановлена, останні реалізували своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, і, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

2 Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 15 липня 2012 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2020 року.

Від шлюбу сторони мають двоє дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - які проживають разом із позивачкою по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 проживає окремо від дітей у квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 серпня 2015 року і до повноліття дитини.

19 серпня 2019 року Чемеровецький районний суд Хмельницької області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народдження, у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 липня 2019 року та до повноліття дитини.

Ці виконавчі документи знаходилися на примусовому виконанні у Золочівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (виконавчі провадження №58561274 і №59898555).

Згідно довідок державного виконавця від 3 вересня 2020 року розмір заборгованості ОСОБА_3 за аліментами на сина ОСОБА_4 становить 22 300 грн 49 коп., а на сина ОСОБА_5 23 610 грн 95 коп.

Постановами державного виконавця від 3 вересня 2020 року виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на дітей повернуті стягувачці на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» згідно її письмової заяви.

4 січня 2020 року Чемеровецька районна державна адміністрація Хмельницької області як орган опіки та піклуваннясклала висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей.

Застосовані норми та джерела права

Частиною 3 статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини).

Із положень ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.

Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначенні чинники повинні мати систематичний та постійний характер.

З матеріалів справи вбачається, що з початку 2019 року ОСОБА_3 залишив сім`ю, не проживає разом із дітьми та не виконує належним чином свої обов`язки щодо їх виховання. Протягом 2018-2020 років ОСОБА_3 не сплачував аліменти на дітей у повному розміру, внаслідок чого виникла заборгованість за аліментами, він не працює, отримує нерегулярний мінливий дохід, періодично виїздить за кордон на заробітки. У 2019 році ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Водночас, ОСОБА_3 заперечує проти позбавлення батьківських прав, спілкується з дітьми та відвідує їх, надає дітям матеріальне забезпечення.

Встановивши ці обставини та врахувавши інтереси дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу сімейно-правової відповідальності у виді позбавлення батьківських прав відсутні.

При цьому суд обґрунтовано погодився з висновком органу опіки та піклування від 4 січня 2020 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей.

Посилання ОСОБА_1 на доведеність своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є помилковими.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 13 січня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Борсук В.О.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 52