КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3205/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство Щорса 32» про примусове виконання обов`язку в натурі шляхом зобов`язання відповідача прийняти майно зі строкового користування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство Щорса 32» про відновлення некапітальних та капітальних стін, демонтування незаконно встановлених загально-будинкових комунікацій та відновлення загально-будинкових комунікацій, відшкодування збитків,

УСТАНОВИВ:

у серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просив зобов`язати відповідача прийняти від позивача з тимчасового безоплатного користування групу нежитлових приміщень №1027, загальною площею 175,4 м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 000, що було предметом договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщення від 25.06.2019 р. зареєстрованого в реєстрі за № 915, шляхом документального оформлення такого прийняття відповідним актом передачі-приймання на дату 30.07.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 25 червня 2019 року між ОСОБА_2 (надалі - відповідач) та ОСОБА_1 (надалі - позивач) укладено договір тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями зареєстрованого в реєстрі за № 915, відповідно до якого відповідач фактично передав, а позивач фактично прийняв в тимчасове безоплатне користування групу нежитлових приміщень № 1027, загальною площею 175,4 м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 000 (надалі - об`єкт). Строк дії договору сторонами визначений в 1 календарний місяць та 5 днів з дати його укладання, а саме до 30 липня 2019 року, який не може бути подовжений. 30 липня 2019 року є крайньою датою передачі позивачем приміщення з тимчасового безоплатного користування відповідачу. Відповідно до п. 1.19 договору за фактом передачі-приймання приміщення з тимчасового безоплатного користування сторони зобов`язуються підписати акт передачі-приймання з описом його фактичного стану.

Проте, сторони по закінченню строку дії договору не підписали акт приймання-передачі приміщення в користування, у зв`язку з чим позивач направив відповідачу листи про готовність, повернення приміщення зі строкового безоплатного користування та запропонував провести зустріч 29 липня 2019 року за місцезнаходженням приміщення для передачі майна та підписання акту передачі-приймання приміщення, на що отримав від відповідача лист-претензію від 26.07.19 р. з вимогою усунути невідповідність розташування існуючих внутрішніх стін та переобладнання інженерно-технічних комунікацій, що проходять через приміщення у початковий стан.

Оскільки позивач вважає, що ним не порушено розташування існуючих внутрішніх стін та переобладнання інженерно-технічних комунікацій, що проходять через приміщення, наполягаючи на підписанні акту приймання-передачі приміщення, а відповідач ухиляється від його підписання, вимагаючи у позивача приведення приміщення у початковий стан, то позивач звернувся з цим позовом до суду та просив його задовольнити.

Заперечуючи проти позовних вимог, у жовтні 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відновлення некапітальних та капітальних стін, демонтування незаконно встановлених загально-будинкових комунікацій та відновлення загально-будинкових комунікацій, відшкодування збитків, відповідно до якого просив (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог):

- зобов`язати ОСОБА_1 здійснити відновлення не капітальних та капітальних стін у групі нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до технічних характеристик, які визначені в Технічному паспорті складеному станом на 16.06.2019 року;

- зобов`язати позивача демонтувати незаконно встановлені загально- будинкові комунікації та здійснити відновлення загально-будинкових комунікацій у групі нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до технічних характеристик, які були визначені в проектно-технічній документації «Житловий будинок в складі окремих секцій з підземними автостоянками та приміщеннями громадського обслуговування (ПК1) по АДРЕСА_2 , розробленої та затвердженої ПП «Коматек» в 2006 році, а саме в приміщенні № 2 об`єкта відновити каналізацію побутову, яка позначена на схемі проектно-технічної документації позначкою «К1», шляхом встановлення її під та каналізацію зливову, яка позначена на схемі проектно-технічної документації позначкою «К2», шляхом встановлення її під стелею приміщення, таким чином, щоб вказані каналізаційні мережі проходили транзитом через вказане приміщення № 2 об`єкта на під стелею з необхідним кутом нахилу, без будь-яких відгалужень, поворотів, врізок, ревізій, прочисних пристроїв.

- стягнути з ОСОБА_1 штраф у розмірі 900 000 гривень за надмірне та незаконне користування групою нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

- стягнути з позивача користь ОСОБА_2 штраф у розмірі 100 000 гривень за не відновлення некапітальних стін у групі нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до технічних характеристик, які визначені в Технічному паспорті, складеному станом на 16.06.2019 року;

- стягнути з ОСОБА_1 експлуатаційні витрати у розмірі 9 052,97 гривень;

- стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з отриманням правничої допомоги, проведення експертизи, сплати судового збору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі шляхом зобов`язання відповідача прийняти майно зі строкового користування задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 прийняти від ОСОБА_1 з тимчасового безоплатного користування групу нежитлових приміщень № 1027 (одна тисяча двадцять сім), загальною площею 175,4 м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно - 000, що було предметом договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщення від 25.06.2019 р. зареєстрованого в реєстрі за № 915, шляхом документального оформлення такого прийняття відповідним актом передачі-приймання.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство Щорса 32» про відновлення некапітальних та капітальних стін, демонтування незаконно встановлених загально-будинкових комунікацій та відновлення загально-будинкових комунікацій, відшкодування збитків задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 здійснити відновлення не капітальних та капітальних стін у групі нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до технічних характеристик, які визначені в Технічному паспорті, котрий виготовлено ТОВ «Експертні та інженерні рішення» станом на 16 червня 2019 року, інвентаризаційна справа № 7042. Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати незаконно встановлені загально-будинкові комунікації та здійснити відновлення загально-будинкових комунікацій у групі нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до технічних характеристик, які були визначені в Проектно-технічній документації «Житловий будинок в складі окремих секцій з підземними автостоянками та приміщеннями громадського обслуговування (ПК1) по АДРЕСА_2 », розробленої та затвердженої ПП «Коматек» в 2006 році, а саме в приміщенні № 2 об`єкта відновити каналізацію побутову, яка позначена на схемі Проектно-технічної документації позначкою «К1», шляхом встановлення її під та каналізацію зливову, яка позначена на схемі Проектно-технічної документації позначкою «К2», шляхом встановлення її під стелею приміщення, таким чином, щоб вказані каналізаційні мережі проходили транзитом через вказане приміщення № 2 об`єкта та під стелею з необхідним кутом нахилу, без будь-яких відгалужень, поворотів, врізок, ревізій, прочисних пристроїв.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штраф у розмірі 100 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 18 806 грн. 40 коп.

30.09.2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мицько Н.М. звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі. Зокрема, просив суд вирішити питання про ухвалення додаткового рішення, яким зобов`язати відповідача прийняти від позивача з тимчасового безоплатного користування групу нежитлових приміщень №1027, загальною площею 175,4 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 000, що було предметом договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями від 25.06.2019 р. зареєстрованого в реєстрі за № 915, шляхом документального оформлення такого прийняття відповідним актом передачі-приймання, вказавши оформлення акту приймання-передачі нежитлового приміщення - 30 липня 2019 року, як визначено в договорі тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями від 25.06.2019 р. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 під час розгляду справи, розмір яких становить 25 000 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року заяву представника позивача задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. У задоволенні інших вимог заяви - відмовлено.

21 листопада 2020 року, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 23 липня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 , а також в частині відмови в задоволенні вимог за зустрічним позовом, з апеляційною скаргою звернувся відповідач ОСОБА_2 .

Зокрема, вважає незаконним і таким, що винесено із порушенням вимог матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції в частині:

- зобов`язання ОСОБА_2 прийняти від ОСОБА_1 з тимчасового безоплатного користування групу нежитлових приміщень № 1027 (одна тисяча двадцять сім), загальною площею 175,4 м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно - 000, що було предметом договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщення від 25.06.2019 р. зареєстрованого в реєстрі за № 915, шляхом документального оформлення такого прийняття відповідним актом передачі-приймання, -

- відмови судом в стягненні з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 900 000 гривень за надмірне та незаконне користування групою нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , -

- відмови судом в стягненні з ОСОБА_1 експлуатаційних витрати у розмірі 9 052,97 гривень.

Просить суд апеляційної інстанції в цій частині рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, а позовну заяву ОСОБА_2 у вказаній частині задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не дотримався істотних умов Договору тимчасового безоплатного користування від 25.06.2019р., а саме пунктів 1.2 та 1.11 Договору. В той же час, умовами договору передбачено обов`язок повернення майна ОСОБА_1 , втім не вказаний обов`язок ОСОБА_2 таке майно прийняти зі строкового безоплатного користування.

Апелянт вважає також, що суд першої інстанції не дав належної оцінки факту надмірного користування ОСОБА_1 нерухомим майном, що належить ОСОБА_2 , який підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема листом самого ОСОБА_1 від 15.01.2020 року, заявою ОСОБА_1 до Печерського УП ГУНП в м. Києві від 14.01.2020 року, листом від 05.06.2020 року № 341-аз/125/52/05-20 та додатком до нього, які досліджувалися судом першої інстанції.

Крім того, зазначає, що судом не було досліджено та надано відповідної правової оцінки іншим наявним у справі доказам, зокрема відеоматеріалу від 11.01.2020 року, знятого в ході огляду нежитлових приміщень №1027, який було надано ОСОБА_2 на CD-диску.

Судом не було застосовано до спірних правовідносин положення ст. ст. 526, 615, ч. 1 ст. 785 ЦК України, у відповідності до яких небажання ОСОБА_2 отримати майно не свідчить про ухиляння від виконання зобов`язання.

22 жовтня 2020 року з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року звернувся також представник ОСОБА_1 - адвокат Мицько Н.М.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованими в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, а саме:

- в частині зобов`язання ОСОБА_1 здійснити відновлення не капітальних та капітальних стін у групі нежитлових приміщень №1027, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ) (надалі - Приміщення), відповідно до технічних характеристик, які визначені в Технічному паспорті, котрий виготовлено ТОВ «Експертні та інженерні рішення» станом на 16 червня 2019 року, інвентаризаційна справа № 7042;

- демонтувати ОСОБА_1 незаконно встановлені загально-будинкові комунікації та здійснити відновлення загально-будинкових комунікацій у групі нежитлових приміщень №1027, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ), відповідно до технічних характеристик, які були визначені в Проектно-технічній документації «Житловий будинок в складі окремих секцій з підземними автостоянками та приміщеннями громадського обслуговування (ПК1) по АДРЕСА_2 », розробленої та затвердженої ПП «Коматек» в 2006 році, а саме в приміщенні № 2 об`єкта відновити каналізацію побутову, яка позначена на схемі Проектно-технічної документації позначкою «К1», шляхом встановлення її під та каналізацію зливову, яка позначена на схемі Проектно-технічної документації позначкою «К2», шляхом встановлення її під стелею приміщення, таким чином, щоб вказані каналізаційні мережі проходили транзитом через вказане приміщення № 2 об`єкта та під стелею з необхідним кутом нахилу, без будь-яких відгалужень, поворотів, врізок, ревізій, прочисних пристроїв;

- стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штрафу у розмірі 100 000 грн.

У вказаній частині просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що Акту передачі-приймання приміщення в строкове користування та Акту приймання-передачі Технічного паспорту (технічної документації) на приміщення сторонами не підписувалось, а саме приміщення не було вільним від будівельного брухту і не усі внутрішні некапітальні стіні були зведені. Пунктом 1.4 Договору сторони встановили, що відповідач передає, а позивач приймає приміщення вільне від будь-якого будівельного брухту, в межах, що відповідає технічній документації з існуючими вхідними групами та стінами. Однак, сторонами у договорі не було визначено, якій саме технічній документації повинно відповідати приміщення.

Матеріали справи містять різну технічну документацію на приміщення, яка містить відмінні технічні дані щодо групи нежитлових приміщень №1027, в тому числі щодо площі та конфігурації. Тому твердження суду щодо відсутності іншого технічного паспорту станом на час укладення Договору є таким, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, зазначає, що прийняття судом такого письмового доказу, як проектна документація «Житловий будинок в складі окремих секцій з підземними автостоянками та приміщеннями громадського обслуговування (ПК1) по АДРЕСА_2 ( ОСОБА_3 план на відм. - 4.600 з мережами ВК)» стадії Р, розробленої та затвердженої ПП «КОматек» в 2006 році разом зі змінами в частині загально будинкових мереж К1 (каналізація побутова) та К2 (каналізація зливова) креслення котрих виконані вручну) з огляду на невідповідність таких змін вимогам нормативних ктів у сфері будівництва, як підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, є наслідком порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ст. ст. 79, 81, 263 ЦПК України.

Вказує також, що районним судом неправомірно прийнято та розглянуто заяву відповідача ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог від 14.02.2020 року.

Не погоджується також із висновком суду щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 100 000 грн., що суперечить положенням ч. 2 ст. 549 ЦК України.

Відповідачем за основним позовом ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач не погоджується із доводами скарги, посилаючись на їх безпідставність. Звертає увагу суду на те, що об`єкт нерухомості на момент його передачі в безоплатне користування був зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно та мав індивідуально визначені технічні характеристики, в тому числі постійну площу. Зазначає про те, що відповідачем ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано надати копію Технічного паспорту об`єкта для приведення його у первинний стан, однак останній не скористався такою можливістю.

ОСОБА_1 також не доведено, що в наявних в матеріалах справи двох технічних паспортах містяться розбіжності стосовно конфігурації перестінків чи площі об`єкту. Вказує, що наявність декількох технічних паспортів з однаковою конфігурацією нерухомого майна не створює перешкод в розумінні пункту 1.4 Договору.

Також вказує, що факт незаконного створення ОСОБА_1 нових комунікацій встановлено на підставі наявних у справі доказів.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Мицько Н.М. також подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Апеляційну скаргу вважає безпідставною, такою, що спростовується матеріалами судової справи, у оскаржуване рішення в цій частині таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо позадоговірного перебування приміщення у користуванні та надав йому правильну правову оцінку.

Не погоджується також із доводами апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що сторони у пунктах 1.2. та 1.19. Договору встановили імперативність повернення приміщення, після закінчення строку дії Договору, а за фактом передачі- прийому приміщення скласти відповідний акт з описом його Фактичного стану. Тобто, можливу невідповідності приміщення стану, передбаченого умовами І говору, сторони домовились зафіксувати в Акті передачі-прийому приміщення шляхом опису його фактичного стану.

Відтак ухилення відповідача від прийняття групи нежитлових приміщень №1027 з тимчасового користування, з огляду на положення ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст.615 ЦК України, в контексті невідповідності стану приміщення обумовленого умовами Договору є хибним, а як наслідок порушенням ч.2 ст.795 ЦК України.

Вказане обґрунтовано та законно знаходить своє відображення у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Крім того, в порядку ст. 137 ЦПК України позивачем заявлено про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, зокрема на оплату за договором про надання правової допомоги в сумі 15 000 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Мицько Н.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених ним у її змісту, просив задовольнити, а в задоволенні скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, подану відповідачем, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, 25 червня 2019 року між ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_1 (позивач) укладено договір тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями зареєстрованого в реєстрі за № 915 (т. 1 а.с 15-18).

Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач фактично передав, а позивач фактично прийняв в тимчасове безоплатне користування групу нежитлових приміщень № 1027, загальною площею 175,4 м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 000 .

Пунктом 1.2 договору сторони встановили, що строк дії договору становить 1 календарний місяць та 5 днів з дати його укладання та діє до 30 липня 2019 року. Строк дії договору не може бути подовжений ані на яких умовах в рамках цього договору. 30 липня 2019 року є крайньою датою передачі позивачем приміщення з тимчасового безоплатного користування відповідачу.

Відповідно до п. 1.19 Договору за фактом передачі-приймання приміщення з тимчасового безоплатного користування сторони зобов`язуються підписати акт передачі-приймання з описом його фактичного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що в порушення наведеного положення Цивільного кодексу України при укладенні договору тимчасового безоплатного користування сторони не підписали акт приймання-передачі приміщення в користування.

Водночас, в ході розгляду справи підтверджено та не оспорюється сторонами факт користування позивачем переданим йому приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Ще до закінчення строку дії договору позивач ОСОБА_1 намагався вирішити питання з відповідачем ОСОБА_2 щодо повернення приміщення шляхом підписання акту приймання-передачі.

Так, матеріалами справи підтверджується, що листом від 26.07.19 року позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача ОСОБА_2 про готовність повернення приміщення зі строкового безоплатного користування та запропонував провести зустріч 29 липня 2019 року за місцезнаходженням приміщення для передачі майна та підписання акту передачі-приймання приміщення (т. 1 а.с. 19-20).

29 липня 2019 року під час зустрічі сторін за місцезнаходженням приміщення відповідач відмовився від прийняття приміщення з безоплатного строкового користування та підписання акту передачі-приймання приміщення. В усній формі відповідач повідомив позивача про невідповідність розташування існуючих внутрішніх стін та не узгодженого переобладнання інженерно-технічних комунікацій, що проходять через групу приміщень № 1027.

Того ж дня, 29 липня 2019 року, позивачем отримано від відповідача лист-претензію від 26.07.19 р. з вимогою усунути невідповідність розташування існуючих внутрішніх стін та переобладнання інженерно-технічних комунікацій, що проходять через приміщення у початковий стан (т. 1 а.с. 21-22).

У свою чергу, позивач через відділення поштового зв`язку ПАТ «УКРПОШТА» направив на адресу відповідача цінним листом з описом-вкладенням:

- супровідний лист від 29.07.19 р., в якому позивач повідомив відповідача про готовність до повернення приміщення з строкового користування та передачі ключа до вхідної групи;

- акт передачі-приймання приміщення відповідно до договору в 2-х примірниках підписаних зі сторони позивача;

- копію листа ТОВ «ЖЕП Щорса 32» від 29.07,19 р. №147, в якому Товариство відкликає претензії до відповідача викладені в листі від 15.07.19 р. №140 (т. 1 а.с. 25-28).

30 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 отримав листа від відповідача, відповідно до якого через не виконання позивачем умов договору, приміщення продовжує знаходитись у користуванні останнього до усунення недоліків спричинених недобросовісною експлуатацією. Також у вказаному листі відповідач підтвердив факт отримання ним двох примірників актів передачі-приймання приміщення згідно з договором, підписаних зі сторони позивача. Однак оскільки відповідач вважає, що позивачем порушено умови договору, то відповідач один примірник акту передачі-приймання повернув без свого підпису позивачу, а другий примірник залишив у себе (т. 1 а.с. 29-30).

Того ж дня у відповіді на лист-претензію позивач повідомив відповідача, що 29.07.19 р. ним було запрошено ОСОБА_5 - сертифікованого інженера з інвентаризації нерухомого майна, котрим проведено обмір другої частини групи приміщень № 1027 та встановлено її площу в розмірі 38,4 м2, котра є більшою на користь відповідача з огляду на технічний паспорт на вказане приміщення. Щодо обставин які склалися відносно мережі водовідведення, котра проходить через групу приміщень № 1024 та № 1027, то позивач повідомив відповідача, що ним було проведено переговори з керівництвом ТОВ «ЖЕП Щорса 32» та надано на погодження відповідну технічну документацію. Також позивачем було сплачено на користь ТОВ «ЖЕП Щорса 32» гарантійний платіж в розмірі 100 000 грн., котрий Товариство може використати для врегулювання цього питання відповідно до чинного законодавства України. На підставі чого 29.07.19 р. ТОВ «ЖЕП Щорса 32» листом №147 повідомило відповідача про відкликання своїх вимог щодо надання технічних умов у системі трубопроводів каналізації, що проходять через нежитлові приміщення № 1027. Тому обставини, що слугували підставою для винесення припису за вх. № 145 від 23.07.19 р. позивачем було усунуто. З огляду на викладене позивач, у вказаному листі повторно просив прийняти з користування приміщення та підписати акти передачі-приймання згідно договору від 25.06.19 р. та один примірник направити йому (т. 1 а.с. 31-35).

01.08.2019 року позивачем ОСОБА_1 отримано лист відповідача, відповідно до якого на підставі положень п. 1.6 договору просив 06.08.19 р. надати доступ до приміщення відповідачу, на що позивач 02.08.2019 повідомив про готовність задовольнити вимогу останнього 06.08.19 р., а саме: шляхом передання ключа від вхідної групи приміщення. Також у вказаному листі позивач звернув увагу відповідача, що обґрунтованих зауважень щодо стану приміщення позивач так і не отримав (т. 1 а.с. 36-43).

6 серпня 2019 року о 15 год. 30 хв. позивач надав доступ відповідачу до приміщення та запропонував відповідачу отримати ключ від вхідної групи приміщення, однак останній відмовився від прийняття вказаного ключа. Вказана обставина стверджується відеозаписом, оглянутим в судовому засіданні (т. 1 а.с. 74).

Того ж дня відповідач ОСОБА_2 листом від 06.08.19 р. № 06/08/19 повідомив позивача, що без усунення зауважень відповідача до стану приміщення, фактична його передача та підписання акту передачі-приймання приміщення з тимчасового користування не можлива. (т. 1 а.с. 43-44).

07.08.2019 року позивач направив відповідачу листа котрим надав відповіді на вимоги відповідача викладені в листах 01.08.19 р. № 01/08/19, від 05.08.19 р. № 05/08/19, від 06.08.19 р. № 06/08/19 та втретє просив прийняти з користування приміщення, і підписати акт передачі-приймання, а у випадку наявності зауважень у відповідача до стану приміщення пропонував зазначити про це в будь-який зручний спосіб для останнього (т. 1 а.с. 45-47).

Крім того, 15 серпня 2019 року на вимогу відповідача ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 надав доступ до приміщення відповідачу. Однак, відповідач в черговий раз відмовився приймати приміщення із користування від позивача, посилаючись на те, що приміщення знаходиться в не належному (тотожному) стані у порівнянні з тим, з яким він передавав його позивачу.

Вказана обставина стверджується також відеозаписом, оглянутим в судовому засіданні (т. 1 а.с. 74).

Задовольняючи вимоги первісного позову в частині зобов`язання відповідача прийняти від ОСОБА_1 з тимчасового безоплатного користування групу нежитлових приміщень, суд першої інстанції виходив із того, що встановленому законодавством та договором обов`язку наймача повернути приміщення після закінчення строку дії договору кореспондує зустрічний обов`язок наймодавця прийняти це приміщення. Оскільки позивач підтвердив факти вчинення ним усіх можливих заходів щодо повернення спірного приміщення власнику, останній не мав законних підстав для відмови у прийнятті приміщення.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з вимогами частин першої, п`ятої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За правилами статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню в разі, якщо його укладено строком на три і більше років.

Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 545 ЦК України визначено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частинами першою, другою та четвертою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 підтвердив, що вчиняв всі можливі заходи щодо передачі ОСОБА_2 об`єкта. Проте, як стверджує сам відповідач, він відмовлявся від підписання актів з огляду на необхідність усунення невідповідності розташування існуючих стін та переобладнання інженерно-технічних комунікацій, що проходять через його приміщення, у початковий стан. В той же час, подані відповідачем докази не пояснюють та не обґрунтовують належним чином підстави для відмови у прийнятті приміщення.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачем свого права в судовому порядку вимагати прийняття від нього наймодавцем майна, яке було предметом договору, та документального оформлення такого прийняття згідно з ч. 1 ст.545, ч. 2 ст. 795 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 зводяться до необхідності переоцінки доказів і обставин, в тому контексті, який на думку відповідача, свідчить про неправомірність дій позивача. Проте такі доводи і обставини були перевірені і спростовані судом першої інстанції під час розгляду справи з посиланням на належні докази.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині відмови в задоволенні вимог за зустрічним позовом, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.9 договору якщо на час дії договору ОСОБА_2 буде укладено договір з експлуатуючою організацією, то ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_2 всі експлуатаційні витрати.

Строк дії договору сторони обумовили у 1.2 договору, відповідно до якого він становить один місяць та 5 календарних днів, діє до 30 липня 2019 року та за ніяких умов не може бути продовжений.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2019 року між ОСОБА_2 та Товариством «ЖЕП «Щорса 32» укладено договір № 1027/Б про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території, з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (т. 2 а.с. 32-37).

Отже ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_2 з урахуванням договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями експлуатаційної витрати за період з 25 червня 2019 року (день укладення договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями) по 30 липня 2019 року (строк закінчення договору).

Водночас, відмовляючи в задоволенні зазначеної вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 не було надано суду платіжних документів, які б підтвердили факт оплати експлуатаційних витрат за вказаний період.

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що надані суду рахунки Т ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» на здійснення оплати від 28 серпня 2019 року, 30 вересня 2019 року, 28 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 38-40) та квитанції від 26 вересня 2019 року, від 4 вересня 2019 року, від 20 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 42-44) виходять за межі строку дії договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями, у зв`язку з чим не беруться судом до уваги.

Також суд вірно не взяв до уваги в якості належного доказу квитанцію ОСОБА_2 про оплату експлуатаційних послуг на користь ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» у розмірі 1 102 грн. 65 коп. від 7 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 44), оскільки в наданій квитанції у призначення платежі зазначено: «за комунальні послуги; АДРЕСА_3 ; 1027», що є відмінною від адреси розташування нежилих приміщень групи № 1027.

З огляду на вказане, в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог про стягнення з ОСОБА_1 експлуатаційних витрат, тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог в цій частині є законним та обґрунтованими.

Також, суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні вимог за зустрічним позовом в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 900 000 грн. штрафу відповідно до 1.12 договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п. 1.12 договору у випадку, якщо ОСОБА_1 своєчасно не звільнив об`єкт по закінченню строку дії договору, а саме до 30 липня 2019 року включно, то він зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_2 щомісячний штраф у розмірі 150 000 гривень за весь період надмірного та незаконного користування об`єктом.

Відмовляючи в задоволенні зазначених вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 починаючи з 30 липня 2019 року ухилявся від прийняття від позивача ОСОБА_1 нежилих приміщень групи № 1027, підписання відповідного акту приймання-передачі, а ОСОБА_1 , в свою чергу, вживав всіх можливих заходів щодо передачі цих приміщень ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується.

Зі змісту статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом.

Законодавцем у частині першій статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З огляду на вказане, за умов зволікання прийняття об`єкту саме з вини ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 штрафу відповідно до п. 1.12.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги факт надмірного користування ОСОБА_7 спірним нежитловим приміщенням апеляційним судом не приймаються, оскільки не спростовують висновків суду, зроблених на підставі належних доказів, про те, що саме ОСОБА_2 починаючи з 30 липня 2019 року ухилявся від прийняття від позивача ОСОБА_1 нежилих приміщень групи № 1027, а також від підписання відповідного акту приймання-передачі.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.4 договору підписанням цього договору сторони підтвердили, що ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 приймає групу нежилих приміщень № 1027, які вільні від будь-якого будівельного брухту, в межах, що відповідає технічній документації з існуючими вхідними групами та стінами.

Судом першої інстанції встановленр, що у вказаному договорі відсутнє посилання на технічний паспорт групи нежилих приміщень.

Крім того, представники сторін та відповідач ОСОБА_2 підтвердили, що при укладенні вказаного договору технічний паспорт позивачу ОСОБА_1 на групу нежилих приміщень не передавався та останнім не вимагався.

Тому, враховуючи положення п. 1.4 Договору, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що укладення договору безоплатного користування відбувалось в межах технічної документації з існуючими вхідними групами та стінами групи нежилих приміщень № 1027, що відповідає технічному паспорту на нежитлове приміщення № 1027, який виготовлений станом на 16 червня 2019 року (т. 1 а.с. 155-160).

Існування іншого технічного паспорту станом на час укладення договору не встановлено.

Таким чином, підписавши договір, ОСОБА_1 підтвердив факт його ознайомлення з технічними характеристиками об`єкту договору, а саме: площею та розміром групи нежилих приміщень № 1027, конфігураціями приміщень, матеріалом з якого зроблені, в тому числі і не капітальні стіни, а також з фактом відсутності будь-яких загально-будинкових комунікацій у приміщеннях.

Відповідно до технічного паспорту групи нежилих приміщень № 1027 за адресою: АДРЕСА_1 ,станом на дату підписання договору та його передачі ОСОБА_1 складався із двох приміщень:

- приміщення № 1, яке мало загальну площу 138,4 кв.м.,та

- приміщення № 2, яке мало загальну площу 37,00 кв.м., що в сукупності складало 175,4 кв.м.

Відповідно до даних технічного паспорту всі стіни об`єкту, в тому числі не капітальні зроблено з цегли, будь-які комунікації у приміщеннях відсутні. У приміщенні № 1 знаходилося три колони, відсутні будь-які інші вхідні групи (дверні отвори), крім одного - входу до приміщення № 1. Приміщення № 2 мало прямокутну форму 7,96/4,46 кв.м. зі зміщенням в стіні 1,33 кв.м.

Відповідно до ст. 733 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Договором визначено, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в безоплатне тимчасове користування групу нежилих приміщень № 1027 задля зручності та ефективності проведення будівельних та ремонтних робіт, без права будь-яким чином змінювати об`єкт.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом першої інстанції встановлено, що у процесі тимчасового користування об`єктом ОСОБА_1 :

- без дозволу відповідача, як власника об`єкту, а також належних дозволів та проектної документації встановлено загально-будинкові комунікації в приміщенні об`єкта;

- частково демонтовано капітальну цегляну стіну об`єкта та на цьому місці змонтовано вхідну групу (дверний отвір);

- змінено розмір, площу та об`єм об`єкту;

- не відновлено не капітальні стіни та вхідні групи об`єкта в тому вигляді та із того самого матеріалу як вони були станом на дату передачі об`єкту в тимчасове безоплатне користування, а саме із цегли.

Вказане, зокрема, стверджується висновком судової будівельно-технінчої експертизи № 23/10-2019 від 28 жовтня 2019 року (т. а.с. 122-128), відповідно до якої:

1) довжина приміщення № 1 зменшена на 0,25 м., що зменшило площу приміщення на 1,1 кв.м. Зменшення відбулося за рахунок зміщення перегородок між приміщеннями № 1 та № 2 об`єкта - тобто приміщення № 1, яке відповідно до технічного паспорту мало загальну площу 138,4 кв.м. фактично зменшилось до 137,3 кв.м.;

2) товщина стін між пілонами в приміщенні № 2 зменшена, перегородка між приміщеннями № 1 та № 2 зміщена в сторону приміщення № 1, ширина відгородженої частини приміщення № 2 збільшилась на 0,16 м. в бік нежилих приміщень групи № 1024, що призвело до зміни конфігурації приміщення № 2 та як наслідок до збільшення площі приміщення № 2 на 1,4 кв.м. та зміщенню перегородки між нежилих приміщень групи № 1024 та нежилих приміщень групи № 1027 в бік приміщення № 2 на 0,29м.

3) всі перегородки влаштовані із газосилікатних блоків, які за даними технічного паспорту виготовлені із цегли.

Крім того, відповідно до проектно-технічної документації «Житловий будинок в складі окремих секцій з підземними автостоянками та приміщеннями громадського обслуговування (ПК1) по АДРЕСА_2 », розробленої ПП «Коматек» в 2006 році (надалі - проектно-технічна документація) (т. 2 а.с. 94) здійснювався монтаж всіх загально-будинкових комунікацій на стадії будівництва будинку. Загально-будинкові каналізаційні мережі на момент отримання ОСОБА_1 об`єкта проходили через приміщення № 2 об`єкта транзитом (без будь-яких відгалужень, поворотів, врізок, ревізії, прочисних пристроїв, тощо).

Проте, у період користування об`єктом ОСОБА_1 в приміщенні № 2 об`єкту були демонтовані загально-будинкові каналізаційні мережі:

- каналізація побутова, котра позначена на схемі проектно-технічної документації позначкою «К1», що проходила під стелею приміщення;

- каналізація зливова, котра позначена на схемі Проектно-технічної документації позначкою «К2», що проходила під стелею приміщення.

Водночас, ОСОБА_1 були встановлені нові загально-будинкові каналізаційні мережі в приміщеннях об`єкта, а саме:

- вздовж стіни між приміщеннями № 1 та № 2 об`єкта під стелею було встановлено каналізацію побутову К1, яка на схемі Робочого проекту «Реконструкція каналізаційних мереж Kl, К2, групи приміщень 1024, а також 1027, 1028 (в літ. А) за адресою АДРЕСА_1 » (надалі - Робочий проект) (т. 2 а.с. 95-101) позначена позначкою «ПП dl50», що встановлена під стелею; та

- під стелею вздовж трьох стін приміщення № 2 об`єкта було встановлено каналізацію зливову К2, яка на схемі Робочого проекту позначена позначками «dl59x4», «dl08x4» и «d0,57x3».

На загально-будинкових каналізаційних мережах, побутовій (К1) та зливовій (К2), Відповідачем додатково встановлено відгалуження, повороти, врізки, ревізії, прочисні пристрої.

Вказане також підтверджується дослідженим в ході розгляду справи у суді першої інстанції відеозаписом (т. 132).

Про факт встановлення у приміщенні № 2 об`єкту нових загально-будинкових комунікацій ОСОБА_2 стало відомо 16.07.2019 року, після отримання від ТОВ «ЖЕП Щорса 32», яке є підприємством, що обслуговує, зокрема, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де розташовані нежилі приміщення групи № 1027, листа за вих. № 140 від 15.07.2019 року, яким Товариство проінформувало ОСОБА_2 про скарги мешканця будинку та з вимогою до ОСОБА_2 надати технічні умови до внесених на об`єкті змін у системі трубопровідної каналізації, постачання води та вентиляції (т. 1 а.с. 141).

ОСОБА_2 було ініційовано створення комісії за участю ТОВ «ЖЕП Щорса 32», яке є балансоутримувачем всіх загально-будинкових комунікацій, з метою фіксації виявлених порушень. За результатами перевірки було виявлено переобладнання усіх без винятку інженерно-технічних систем та комунікацій будинку, без відповідного коригування затвердженої проектно-технічної документації та погодження належним чином змін до неї. Зокрема, виявлено невідповідність розташування існуючих внутрішніх стін (перегородок) та дверних отворів технічному паспорту на приміщення об`єкту. У зв`язку з цим ОСОБА_1 надіслано припис від 23.07.2019 року за вих. № 145 (т. 1 а.с. 162-163).

Проте, жодних дозволів зі сторони ОСОБА_8 та зі сторони ТОВ «ЖЕП Щорса 32» на заміну та по встановлення нових комунікацій ОСОБА_1 не отримував, що підтверджується листами третьої особи: від 19 липня 2019 року, вих. №144; від 02.08.2019 року, вих. № 171 та Приписом від 23 липня 2019 року, вих. №145 (т. 1 а.с. 162-169).

Таким чином, судом першої інстанції встановлено та не спростовано ОСОБА_1 , що останнім без належних дозволів та проектної документації встановлено нові загально-будинкові комунікації у приміщенні 2 об`єкту.

Відповідно до п. 1.11 договору ОСОБА_1 зобов`язався не здійснювати перебудову, добудову, перепланування та будь-який ремонт, збільшувати, зменшувати, або змінювати розмір, висоту та планування об`єкта.

Відповідно до Листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 04.03.2011 року №22-23/185/0/7-11 «Щодо надання роз`яснень з визначення термінів «реконструкція», «капітальний ремонт», «перепланування», переплануванням вважається перенесення та розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів.

Судом першої інстанції встановлено, що у процесі користування об`єктом ОСОБА_1 :

- змінив конфігурацію приміщення № 2 об`єкта, яке станом на дату укладання договору відповідно до технічного паспорту, мало форму прямокутника з виступом;

- змінив розмір та площу приміщення № 2 об`єкта;

- влаштував в приміщенні № 1 об`єкта нову вхідну групу (дверний отвір)

Відповідно до п. 1.5 договору ОСОБА_2 дозволив ОСОБА_1 для зручного проведення будівельних та ремонтних робіт на об`єкті демонтувати виключно некапітальні стіни, але за обов`язкової умови їх відновлення терміном до 30 липня 2019 року.

Відповідно до технічного паспорту всі стіни в приміщенні № 1 та № 2 об`єкта в тому числі і не капітальні, виготовлені із цегли.

Проте, відповідно до даних судової будівельно-технінчої експертизи № 23/10-2019 від 28 жовтня 2019 року (т. а.с. 122-128) замість демонтованих не капітальних цегляних стін ОСОБА_1 встановив їх із газосилікатних блоків, які за своїми характеристиками є значно гіршим в експлуатації та у терміні придатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 3 ст. 773 ЦК України наймач має право змінювати стан речі переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Відповідно до п. 1.4 договору по закінченню строку дії договору відповідач мав передати об`єкт непошкодженим.

Згідно з ч. 1 ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини.

Посилаючись на викладені обставини, керуючись вимогами ч. 1 ст. 779 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог зустрічного позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 здійснити відновлення не капітальних та капітальних стін у групі нежитлових приміщень відповідно до технічних характеристик, які визначені в Технічному паспорті, котрий виготовлено ТОВ «Експертні та інженерні рішення» та демонтажу незаконно встановлені загально-будинкові комунікацій, з їх відновленням відповідно до технічних характеристик, які були визначені в Проектно-технічній документації «Житловий будинок в складі окремих секцій з підземними автостоянками та приміщеннями громадського обслуговування (ПК1) по АДРЕСА_2 ».

Доводи ОСОБА_1 про те, що вказана Проектно-технічна документація не відповідає будівельним нормам, не можуть бути взяті до уваги та не впливають на законність рішення суду в цій частині, оскільки зазначені обставини не були предметом позову.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав вірної правовї оцінки, висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що районний суд правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко