КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2101/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Київ

Справа № 761/17726/14-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, ухвалене у складі судді Саадулаєва А.І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.01.2007 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, було укладено кредитний договір №ML-009/932/2006, з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 63000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,49% річних та FIDR. В строки, передбачені кредитним договором, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, проте відповідачем умови кредитного договору своєчасно не виконані, кредит, відсотки за користування кредитом у встановленні договором строки не сплачені. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 07.05.2014 року прострочена заборгованість відповідача за кредитом становить 3201618,25 грн.

Крім того, 11.04.2008 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, було укладено кредитний договір №ML-009/251/2008, з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 14000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99% річних та FIDR. В строки, передбачені кредитним договором, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, проте відповідачем умови кредитного договору своєчасно не виконані, кредит, відсотки за користування кредитом у встановленні договором строки не сплачені. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 07.05.2014 року прострочена заборгованість відповідача за кредитом становить 628101,40 грн. У зв`язку з тим, що позичальником не було дотримано умов кредитних договорів, позивачем було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобов`язань за кредитними договорами, проте, дана вимога залишилась без задоволення.

Враховуючи те, що відповідачем належним чином не виконуються покладені на нього зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом для відновлення свого порушеного права, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 3201618,25 грн. за кредитним договором №ML-009/932/2006; суму заборгованості у розмірі 628101,40 грн. за кредитним договором №ML-009/251/2008; судовий збір у розмірі 3654 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року в розмірі 3201618 грн. 25 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 722506,79 грн.; сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 05.03.2012 року по 26.07.2013 року - 109082,32 грн.; пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 2370029,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року в розмірі 628101 грн. 40 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 147751,31 грн.; сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 23.10.2012 року по 26.07.2013 року - 15391,94 грн.; пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 464958,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3654 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що при розгляді справи судом було порушено принцип рівності сторін, оскільки жодного повідомлення, виклику, або повістки відповідач не отримувала та відповідно не мала змоги зі своєї сторони скористатись процесуальними правами, наданими чинним законодавством. Даних про те, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи в матеріалах справи немає. Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності та подання зустрічного позову, внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначає, що у кредитних договорах не зазначено, що позивач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій відповідно до статей 5,11,13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та п.6 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та відповідачу, як споживачу не була надана банком інформація про це. На час видачі кредиту Банк не був уповноваженим банком з надання кредиту готівковою іноземною валютою фізичній особі, оскільки не мав ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій.

Крім того, всупереч вимог п.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 80,91,92 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» при підписанні кредитного договору позивач не надав йому інформацію про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність. В порушення вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав повну та достовірну інформацію про послугу, що є предметом договору, внаслідок чого він був позбавлений можливості належно оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання.

Відповідач умови укладеного договору вважає несправедливими, оскільки суми грошових зобов`язань у розрізі сукупної вартості кредиту (кожного окремо) на споживчі цілі у іноземній валюті з урахуванням знецінення гривні по відношенню до іноземних валют - збільшилася більше ніж у 4-5 рази. Ці витрати не пов`язані із збільшенням процентної ставки по кредиту, що суперечить п.п. 3, п.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Банк в порушення умов п.3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», під час укладення кредитного договору не попередив його, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користуванням ним. Банк не ознайомив його з письмовим підтвердженням про це ознайомлення, з інформацією про сукупну вартість (ціну) договору у гривні на момент підписання, про остаточну ціну споживчого кредиту (кредитів).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати.

Представник позивача Могилян Л.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши поясненя учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в судове засідання на 06 серпня 2014 року на 10-00 год.

Згідно з повідомленням Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві на запит суду, станом на 26 червня 2014 року місце проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

11 липня 2014 року відповідачу ОСОБА_1 судом направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами, копію ухвали про відкриття провадження та повістку про виклик в судове засідання на адресу: АДРЕСА_1 .

Однак, направлена відповідачу ОСОБА_1 вказана поштова кореспонденція повернулась без вручення, за закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с.152).

В судове засідання 06 серпня 2014 року сторони не з`явились, у зв`язку з чим судом відкладено розгляд справи на 07 жовтня 2014 року, про що відповідачу направлена судова повістка про виклик до суду на вищезазначену адресу.

Однак, направлена відповідачу ОСОБА_1 вказана поштова кореспонденція також повернулась без вручення, за закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с.153).

Отже, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачем ОСОБА_1 копії позовної заяви, а також повідомлення про розгляд справи, які б підтверджували належне повідомлення відповідача про розгляд справи на 07 жовтня 2014 року.

07 жовтня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , серед іншого, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

За змістом положень частин 1, 4, 5, ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до положень ч.1, 2, 3, 9 ст. 76 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, підтвердженням належного повідомлення особи, яка бере участь у справі, є її розписка про отримання судової повістки.

Отже, повернення судового повідомлення з відміткою поштового відділення «повернуто за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду цієї справи, розгляд справи не відклав, причин неотримання відповідачем повідомлення не з`ясував, розглянув справу без її участі та ухвалив заочне рішення.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № МЬ- 009/932/2006 , який складається із двох частин, які нероздільно пов`язані між собою.

За умовами вказаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 63 000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) на: 1. погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги; 2. Перший транш - на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги, другий транш - на споживчі цілі.

На підставі кредитної заявки позичальника від 04.01.2007 року перший транш кредиту в сумі 34 657,13 доларів США надано банком шляхом перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 кредитного договору сторонами визначено розмір щомісячного платежу, який становить 442,57 доларів США, дата остаточного повернення кредиту - 04 січня 2022 року.

09.01.2007 року між сторонами було укладено додатковий договір № МL-009/932/2006/1 до кредитного договору-1, згідно з умовами якого термін «розмір платежу» в ч. 1 кредитного договору-1 викладено у новій редакції: 804,51 доларів США.

Також на підставі кредитної заявки позичальника від 09.01.2007 року шляхом перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку позичальнику надано другий транш кредиту в розмірі 28 342,87 доларів США.

Повернення кредиту передбачено здійснити позичальником щомісяця шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, що передбачено п. 5 ч. 1, п.1.5.1. ч.2 кредитного договору №ML-009/932/2006.

В строки, передбачені кредитним договором №ML-009/932/2006, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п.1.11.1. ч.2 кредитного договору.

За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. ч. 2 кредитного договору №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року.

11.04.2008 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору-1, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору-1, а саме викласти п. 1.9.1 кредитного договору-1 у новій редакції.

31.12.2008 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору-1, згідно з умовами якого сторони домовилися, зокрема, доповнити кредитний договір-1 Графіком платежів.

26.02.2009 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору-1, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов кредитного договору-1. Так, сторони домовилися, що на період з 26.02.2009 року по 31.12.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі 3,49 % річних та FIDR. На період з 01.01.2010 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором-1 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі 5,49 % річних та FIDR. Також сторони домовилися викласти Графік платежів у новій редакції.

06.04.2009 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № З до кредитного договору від 04.01.2007 року, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов кредитного договору-1, зокрема сторони передбачили, що на період з моменту підписання цього додаткового договору до 05.04.2009 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка, розмір та вид якої визначено умовами кредитного договору-1. На період з 06.04.2009 року по 09.09.2009 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка в розмірі 7,00 % річних. На період з 04.09.2009 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором-1 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі 4,15 % річних та FIDR. Також сторони домовилися викласти Графік платежів у новій редакції.

05.10.2009 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору від 04.01.2007 року , згідно з умовами якого сторони домовилися, що на період з 05.10.2009 року по 03.01.2010 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка в розмірі 6,50 % річних. На період з 04.01.2010 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором-1 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі 4,15 % річних та FIDR. Також сторони домовилися доповнити кредитний договір-1 Графіком платежів.

Крім того, сторони домовилися 05.10.2009 року провести реструктуризацію частини боргових зобов`язань шляхом надання позичальнику траншу в сумі 2990 доларів США з метою погашення нарахованих строкових процентів, шляхом збільшення строкової суми кредиту на суму 2990 доларів США, який надається на підставі відповідної кредитної заявки позичальника.

На підставі кредитної заявки позичальника від 05.10.2009 року шляхом перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у Банку позичальникові надано транш кредиту в розмірі 2990 доларів США.

04.02.2010 року між позичальником та Банком було укладено додатковий договір № 5 до кредитного договору від 04.01.2007 року, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов кредитного договору-1, зокрема, сторони домовились, що на період з 04.02.2010 року по 03.05.2010 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка в розмірі 6,50 % річних. На період з 04.05.2010 року по 03.11.2010 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка в розмірі 14,12 % річних. На період з 04.11.2010 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором-1 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі 6,62 % річних та FIDR. Також сторони домовилися викласти Графік платежів у новій редакції.

Також 04.02.2010 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № 4 та 06.04.2010 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № 6, згідно з умовами яких сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов кредитного договору.

04.04.2011 року між позичальником та Банком було укладено додатковий договір № 6 до кредитного договору від 04.01.2007 року, згідно з умовами якого сторони передбачили, що на період з 04.04.2011 року по 03.07.2011 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 6,50 % річних. На період з 04.07.2011 року по 03.10.2011 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 13,73 % річних. На період з 04.10.2011 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором-1 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 7,23 % річних та FIDR. Також сторони домовилися викласти Графік платежів у новій редакції.

04.10.2011 року між позичальником та Банком було укладено додатковий договір до кредитного договору від 04.01.2007 року, згідно з умовами якого сторони передбачили, що на період з 04.10.2011 року по 04.03.2012 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 6,50 % річних. На період з 05.03.2012 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором-1 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 8,10 % річних та FIDR. Також сторони домовилися викласти Графік платежів у новій редакції.

Крім того, 26.04.2012 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір до кредитного договору від 04.01.2007 року, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов зазначеного кредитного договору.

Також 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № МL-009/251/2008 (надалі - кредитний договір-2), який складається із двох частин, які нероздільно пов`язані між собою, згідно з п. 1 ч. 1 кредитного договору-2.

За умовами кредитного договору-2 банк надав позичальнику кредит в розмірі 14 000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) на споживчі цілі, дата остаточного повернення кредиту - 11 квітня 2023 року.

На підставі кредитної заявки позичальника від 11.04.2008 року кредитні кошти надані

шляхом їх перерахування в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку.

Повернення кредиту передбачено здійснювати позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, що передбачено п. 5. ч. 1, п. 1.5.1. ч. 2 кредитного договору-2.

В строки, передбачені кредитним договором-2, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п. 1.11.1. ч. 2 кредитного договору-2.

За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. ч. 2 кредитного договору-2.

28.04.2010 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № 1

до кредитного договору-2, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов кредитного договору-2.

11.03.2011 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір до кредитного договору-2, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов кредитного договору-2, зокрема, сторони передбачили, що на період з 11.03.2011 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором-2 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 6,61 % річних та FIDR. Також сторони домовилися викласти Графік платежів у новій редакції.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 07 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року (кредитний договір -1) становить 72 503,91 доларів США, що за офіційним кусом НБУ на дату проведення розрахунку становить 831 589,11 грн., а також пеня - 2370029,14 грн., що разом складає 3 201 618 грн. 25 коп., з яких:

- залишок заборгованості за кредитом у розмірі 62 993,33 доларів США, що за офіційним кусом НБУ на дату проведення розрахунку становить 722 506,79 грн.;

- суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 05.03.2012 року по 26.07.2013 року - 9510,58 доларів США, що за офіційним кусом НБУ на дату проведення розрахунку становить 109 082,32 грн.;

- пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 2 370 029,14 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 07 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором №ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року (кредитний договір-2) становить 14 224,00 доларів США, що за офіційним кусом НБУ на дату проведення розрахунку становить 163 143,25 грн., а також пеня - 464 958,15 грн., що разом складає 628 101 грн. 40 коп., з яких:

- залишок заборгованості за кредитом у розмірі 12882,02 доларів США, що за офіційним кусом НБУ на дату проведення розрахунку становить 147 751,31 грн.;

- суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 23.10.2012 року по 26.07.2013 року - 1341,98 доларів США, що за офіційним кусом НБУ на дату проведення розрахунку становить 15391,94 грн.;

- пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 464 958,15 грн.

Згідно з умовами договору факторингу від 26 липня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року, а також за кредитним договором №ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року.

02 червня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було надіслано ОСОБА_1 досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року та за кредитним договором № ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року ( а.с. 86-91, т. 1).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що кредитні договори підписані сторонами, що свідчать про те, що сторони погодились з його умовами. Однак, відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором від 04.01.2007 року, яким передбачена можливість кредитора вимагати дострокового виконання зобов`язань, а тому суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 3 201 618 грн. 25 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 722 506,79 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 05.03.2012 року по 26.07.2013 року - 109 082,32 грн.; пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 2 370 029 грн. 14 коп.

Крім того, відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором від 11.04.2008 року, яким передбачена можливість вимагати дострокового виконання зобов`язань, а тому суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, в розмірі 628 101 грн. 40 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 147 751,31 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 23.10.2012 року по 26.07.2013 року - 15 391,94 грн.; пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 464 958 грн. 15 коп.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом апеляційної інстанції доказів, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по суті є правильним, проте зроблений з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов укладених кредитних договорів № ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року та № ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, підтвердженого даними банківської виписки з рахунку ОСОБА_1 , загальна сума наданого кредиту ( 3 транші) становить 65 990 доларів США. У період з 05.02.2007 року по 04.12.2008 року позичальником погашено 2996,67 доларів США, залишок заборгованості по тілу кредиту становить - 62 993,33 долари США.

Останній платіж по погашенню заборгованості по процентах за кредитним договором №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року відповідач ОСОБА_1 здійснила 31 січня 2013 року. Заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 05 березня 2012 року по 26 липня 2013 року становить 9510,58 доларів США.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 11.04.2008 року, підтвердженого даними банківської виписки з рахунку ОСОБА_1 , загальна сума наданого кредиту 14 000 доларів США. У період з 12.05.2008 року по 04.02.2013 року позичальником погашено 1117,98 доларів США, залишок заборгованості по тілу кредиту становить - 12 882,02 долари США.

Останній платіж по погашенню заборгованості по процентах за кредитним договором № ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року відповідач ОСОБА_1 здійснила 04 лютого 2013 року. Заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 23 жовтня 2012 року по 26 липня 2013 року становить 1341,98 доларів США.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вищевказаними кредитними договорами.

Жодних доводів щодо обґрунтованості зазначених розрахунків заборгованості, незгоди з приводу суми нарахованої заборгованості, наявності інших, неврахованих платежів по кредитних договорах, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не містить.

При цьому в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердила, що станом на 2014 рік ОСОБА_1 припинила виплату коштів на погашення кредитних зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що зводяться до оспорювання кредитних договорів, та відповідач посилається на їх несправедливість, безпідставне та незаконне укладення договору у іноземній валюті, ненадання банком повної та достовірної інформації про умови кредитування, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не зверталась до суду з позовом про визнання недійсними укладених кредитних договорів №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року та від № МL-009/251/2008 від 11.04.2008 року.

Враховуючи ту обставину, що з 2013 року, тобто протягом восьми років, ОСОБА_1 не виконує зобов`язань по погашенню заборгованості за кредитними договорами, то у період до звернення із заявою про перегляд заочного рішення у липні 2020 року, позичальник не була позбавлена можливості звернутись із позовом про визнання таких кредитних договорів недійсними, за наявності для того підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком перед укладенням кредитного договору в порушення чинного законодавства не надано повної та достовірної інформації про умови кредитування, а тому умови кредитного договору є несправедливими в цілому, - не заслуговують на увагу, оскільки істотні умови кредитування були погоджені сторонами, кредитні договори та додаткові до них договори були підписані сторонами, чого відповідач не заперечувала, і питання щодо їх недійсності не було предметом судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи встановлено, що 04.01.2007 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, було укладено кредитний договір №ML-009/932/2006, з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 63000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,49% річних та FIDR, погашення кредиту передбачено шляхом сплати ануїтетних платежів.

11.04.2008 року, 31.12.2008 року, 26.02.2009 року, 06.04.2009 року, 05.10.2009 року, 04.02.2010 року, 06.04.2010 року, 04.04.2011 року, 04.10.2011 року, 26.04.2012 року між позичальником та банком були укладені додаткові договори до кредитного договору.

11.04.2008 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, було укладено кредитний договір №ML-009/251/2008, з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 14000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99% річних та FIDR, погашення кредиту передбачено шляхом сплати ануїтетних платежів.

28.04.2010 року та 11.03.2011 року між позичальником та банком були укладені додаткові договори до цього кредитного договору.

Отже, позичальник після укладення кредитного договору №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року уклав з банком десять додаткових угод до нього, а також кредитний договір №ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року та дві додаткові угоди до нього, в яких сторони підтверджували розмір отриманих позичальником кредитних коштів, процентів за користування кредитними коштами, здійснювали реструктуризацію боргу, отже, позичальник при укладенні спірного кредитного договору та додаткових угод діяла свідомо, враховуючи власні інтереси, прийняла рішення про вибір банку та вступила з ним у договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а також певний час виконувала кредитні зобов`язання.

Крім того, 05.10.2009 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору від 04.01.2007 року, в якому сторони домовилися, зокрема, провести реструктуризацію частини боргових зобов`язань шляхом надання позичальнику траншу в сумі 2 990 доларів США з метою погашення нарахованих строкових процентів, шляхом збільшення строкової суми кредиту на суму 2 990 доларів США, який надається на підставі відповідної кредитної заявки позичальника.

Відповідно до статей 192, 524, 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а саме ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» , чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті (статті 192, 533 ЦК України).

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ТОВ «ОТП Факторинг» заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами виключно у національній валюті України - гривні, здійснивши розрахунок заборгованості, у якому спочатку визначив суму заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитом в доларах США, а потім - розрахував у гривнях за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 07 травня 2014 року, відповідно до якого 1 долар США становив еквівалент 11,469576 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За викладених обставин, враховуючи, що жодних доводів на спростування розрахунку заборгованості ні апеляційна скарга відповідача, ні заява про перегляд заочного рішення не містять, колегія суддів вважає позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» обґрунтованими та доведеними, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає сума заборгованості за кредитним договором №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року розмірі 3 201 618 грн. 25 коп., з яких : залишок заборгованості за кредитом у розмірі 722 506,79 грн.; сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 05.03.2012 року по 26.07.2013 року - 109082,32 грн.; пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 2 370 029,14 грн.

Також стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає сума заборгованості за кредитним договором №ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року в розмірі 628 101 грн. 40 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 147 751 грн. 31 коп.; сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 23.10.2012 року по 26.07.2013 року - 153 91,94 грн.; пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 464 958,15 грн.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц , від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц , якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

У даному випадку зазначені вимоги щодо періоду нарахування процентів та пені позивачем дотримані, оскільки з досудовою вимогою про дострокове погашення кредиту та сплату усієї суми заборгованості позивач звернувся до відповідача 02 червня 2014 року, тоді як нарахування процентів за користування кредитом було припинено 26 липня 2013 року, а нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання обмежено 07 травня 2014 року.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Жодних доводів щодо можливого зменшення розміру пені апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Разом з тим апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що пеня за прострочення виконання зобов`язань - несвоєчасну сплату кредиту та процентів за кредитним договором №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року була нарахована за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 2 370 029 грн. 14 грн. ; пеня за прострочення виконання зобов`язань - несвоєчасну сплату кредиту та процентів кредитним договором №ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року була нарахована за період з 26.07.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 464 958,15 грн.

Враховуючи, що апеляційним судом переглядається заочне рішення суду від 07 жовтня 2014 року, яким сума заборгованості за кредитними договорами, укладеними в іноземній валюті, була стягнута судом у національній валюті України - гривні відповідно до заявлених позовних вимог, то станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом та прийняття судового рішення про стягнення заборгованості у гривнях ( в межах заявлених позовних вимог, не зважаючи на те, що розрахунок заборгованості наведений у доларах США), відсутні підстави для висновку, що нарахована пеня значно перевищує розмір несплаченої заборгованості, що виникла станом на 26 липня 2013 року - 72 503,91 доларів США за кредитним договором від 04.01.2007 року ( станом на 04.03.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 2 019 067 грн. 13 коп.), 14 224 долари США за кредитним договором від 11.04.2008 року ( станом на 04.03.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 396 105 грн. 68 коп.), та залишається несплаченою і по даний період часу.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості: за кредитним договором №МL-009/932/2006 від 04.01.2007 року в загальному розмірі 3 201 618 грн. 25 коп.; за кредитним договором №МL-009/251/2008 від 11.04.2008 року в загальному розмірі 628 101 грн. 40 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість у зв`язку з розглядом справи за її відсутності подати заяву про застосування строків позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем ТОВ «ОТП «Факторинг» позовна заява була подана до суду в межах строку позовної давності.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України)

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 335/12297/14-ц, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 березня 2011 року між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору від 11.04.2008 року, в якому сторони, серед інших умов щодо встановлення процентної ставки, зафіксували, що розмір заборгованості за тілом кредиту станом на 11.03.2011 року становить 13 218,07 доларів США, сума нарахованих відсотків на 11.03.2011 року - 911,57 доларів США. Також було визначено розмір щомісячного ануїтетного платежу - 201,55 доларів США та погоджено новий графік погашення кредиту ( а.с. 78-83, т. 1).

Також 04 жовтня 2011 року між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору від 04 січня 2007 року, в якому сторони , серед інших умов, зафіксували, що розмір непогашеної заборгованості за кредитом станом на 04.10.2011 року становить - 62 993,33 долари США, сума нарахованих відсотків на вказану дату - 7390,96 доларів США, а також встановили новий розмір щомісячного ануїтетного платежу - 1089,7 доларів США та погодили новий графік погашення кредиту ( а.с. 59-63, т. 1).

Як вбачається з розрахунку заборгованості та банківської виписки з рахунку ОСОБА_1 , останні платежі по процентах за вказаними договорами були внесені відповідачем 31 січня 2013 року та 04 лютого 2013 року.

Враховуючи, що відповідач шляхом укладення у 2011 році додаткових договорів до кредитних договорів підтвердила визнання нею суми заборгованості та у подальшому до 04 лютого 2013 року частково сплачувала поточні платежі, а з даним позовом позивач звернувся до суду у червні 2014 року, то строк позовної давності позивачем не пропущено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року - скасувати та прийняти постанову:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-009/932/2006 від 04.01.2007 року в розмірі 3201618 (три мільйони двісті одна тисяча шістсот вісімнадцять) грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-009/251/2008 від 11.04.2008 року в розмірі 628 101 (шістсот двадцять вісім тисяч сто одна) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ідентифікаційний код 36789421, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.