АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року

м. Чернівці

справа № 718/2077/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Височанської Н.К.

секретар Паучек І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідачі: Фонд державного майна України, Державне підприємство «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів»

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Нерушка Т.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив:

Визнати незаконним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 4 вересня 2020 року, № 1475 «Про звільнення виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів»);

- поновити позивача на посаді виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів»;

- стягнути з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 8 вересня 2020 року по дату ухвалення судового рішення.

Посилався на те, що наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про призначення ОСОБА_1 » від 14 листопада 2019 року, № 72-п його призначено виконувачем обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

20 листопада 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження №1101-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна», яким передав із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства до сфери управління Фонду державного майна України ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Наказом Фонду державного майна України від 30 березня 2020 року № 594 затверджено контракт з керівником ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», який підписаний представником Фонду державного майна України та ОСОБА_1

4 вересня 2020 року Фонд державного майна України видав наказ № 1475 «Про звільнення виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», яким звільнено виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_1 з роботи 7 вересня 2020 року на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, та розірвано з ним контракт від 30 березня 2020 року.

Вважав, що наказ про його звільнення суперечить вимогам закону, оскільки виданий без погодження з головою Кіцманської районної державної адміністрації.

Виходячи з розміру отриманої ним заробітної плати за червень та липень 2020 року в сумі 58 241 гривні 10 копійок, середньоденний заробіток для обчислення заробітної плати за час вимушеного прогулу становить 1354 гривень 44 копійки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2021 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що підстави звільнення позивача відповідають закону, оскаржуваний наказ є таким, що прийнятий в межах повноважень Фонду державного майна України, а в судовому засіданні ані позивач, ані його представник не надали жодного правового обґрунтування скасування зазначеного наказу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що у встановленому законом порядку Фонд державного майна України не приймав рішень про припинення повноважень керівника підприємства або його призначення з відповідними погодженнями відповідно до вимог закону, а тому контракт продовжує діяти.

Незважаючи на те, що позивач був призначений керівником підприємства у відповідності до встановлених вимог і з ним був укладений трудовий контракт як з керівником, судом був застосований дискримінаційний підхід при визначенні обсягу трудових прав позивача, що порушує приписи законодавства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про призначення ОСОБА_1 » від 14 листопада 2019 року № 72-п позивача призначено виконувачем обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» (а.с.6 т.1).

20 листопада 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 1101-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна», яким передав із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства до сфери управління Фонду державного майна ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Згідно листів Кіцманської районної державної адміністрації від 25 лютого 2020 року, № 1.01-31/3-57 та 10 березня 2020 року № 01.54/16-740 Фонду державного майна України було запропоновано призначити на посаду директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_1 (а.с.7,8 т.1).

30 березня 2020 року Фонд державного майна України та ОСОБА_1 уклали контракт (а.с.10-15 т.1).

Наказом Фонду державного майна України від 30 березня 2020 року, № 594 затверджено контракт з керівником ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» (а.с.9 т.1).

Наказом Фонду державного майна України № 1475 від 4 вересня 2020 року звільнено виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_1 з роботи 7 вересня 2020 року на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України та розірвано із ним контракт від 30 березня 2020 року (а.с.16 т.1).

Наказом Фонду державного майна України № 76 від 20 січня 2020 року затверджено у новій редакції статут ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» (а.с.36-61 т.1).

Згідно протоколу наради у Фонді державного майна України від 6 серпня 2020 року було вирішено прийняти управлінське рішення щодо зміни виконуючого обов`язки керівника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» та звернутися до Голови Фонду державного майна України з пропозицією доручити робочій групі з розгляду документів претендентів на тимчасове здійснення повноважень керівників суб`єктів господарювання, яка функціонує у Фонді, підготувати пропозиції керівництву Фонду про зміну керівника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» (а.с.62-64 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Щодо вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно частини 2 статті 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 9 квітня 1999 року, № 586-XIV (далі - Закону) керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 39 Закону голови місцевих державних адміністрацій погоджують у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції.

Відповідно до пункту 4 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 року, № 818 пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади погоджується: керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного і республіканського Автономної Республіки Крим значення, - відповідно з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою облдержадміністрації; керівника підприємства, яке зареєстроване на території мм. Києва та Севастополя, - відповідно з головою Київської та Севастопольської міської держадміністрації; керівника підприємства, яке зареєстроване на території району, - з головою райдержадміністрації.

В матеріалах справі відсутні докази про те, що звільнення керівника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_1 було погоджено з головою відповідної місцевої державної адміністрації відповідно до правил частини 2 статті 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

За таких обставин наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий з порушенням норм закону, а тому він підлягає скасуванню.

В наказі про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний навести конкретні факти порушень, не обмежуючись загальним посиланням на порушення трудових обов`язків з боку працівника.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 8 серпня 2018 року у справі №172/1113/16-ц.

Відповідач в наказі про звільнення посилався на умову пункту 6.4.12 контракту від 30 березня 2020 року та пункт 8 статті 36 КЗпП України.

Фонд державного майна України, обґрунтовуючи підстави для звільнення позивача, посилався на протокол наради у Фонді державного майна України від 6 серпня 2020 року в якому йшла мова про те, що діяльність ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» за 1 квартал та 1 півріччя 2020 року визнана неефективною.

Із змісту наказу про звільнення виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» вбачається, що в ньому не наведено підставою для звільнення вказану вище обставину, або будь-які інші підстави.

Посилання в наказі про звільнення на умову пункту 6.4.12 контракту та норму пункту 8 статті 36 КЗпП України не є достатнім без наведення конкретних фактів порушень трудових обов`язків з боку ОСОБА_1 .

З огляду на вказане вище ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі.

Щодо визначення посади на яку ОСОБА_1 повинен бути поновлений

Згідно частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Положенням про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року, №203 визначено порядок укладення контракту, його зміст та умови розірвання такого контракту.

Згідно пункту 10.3 статуту ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 20 січня 2020 року виконавчим органом підприємства (одноосібним) є директор, який є посадовою особою.

Відповідно до пункту 10.5 управління підприємством здійснюється його директором, який підзвітний суб`єкту управління підприємства (а.с.78-90 т.1).

Відповідно до контракту від 30 березня 2020 року він укладений між Фондом державного майна України та ОСОБА_1 , який призначений наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 14 листопада 2019 року №72-п на посаду виконувача обов`язків директора підприємства.

Згідно пунктів 1.1-2.3 контракту від 30 березня 2020 року вбачається, що з ОСОБА_1 укладений трудовий договір щодо зайняття посади керівника (директора) ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Помилковим є аргумент позивача про те, що його слід поновити на роботі на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Правове регулювання відносин, пов`язаних із призначенням працівника виконуючим обов`язки, здійснюється на підставі Кодексу законів про працю України, роз`яснень Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 (у редакції від 11 грудня 1986 року), що діє в частині, яка не суперечить КЗпП України та іншим нормативно-правовим актам України.

За змістом норм, що містяться у зазначених актах, в їх системному зв`язку, виконання службових обов`язків за більш відповідальною посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це пов`язане з розпорядчими функціями, працівником, який працює на тому ж підприємстві, в установі, організації, є тимчасовим замісництвом. Тимчасове виконання обов`язків за посадою відсутнього працівника покладається на іншого працівника наказом (розпорядженням) на підприємстві. Працівник, який заміщує тимчасово відсутнього працівника, на період замісництва звільняється від виконання обов`язків, обумовлених трудовим договором за основним місцем роботи. Працівнику, що заміщує, виплачується різниця між фактичним окладом і посадовим окладом працівника, якого він заміщує.

Таким чином, виконання тимчасовим замісником посадових обов`язків відсутнього працівника обмежується періодом замісництва, такі трудові відносини за своїм характером завжди є строковими, оскільки замісництво встановлюється на конкретний проміжок часу.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 201/15850/17-ц.

Як вбачається із змісту вищезазначених нормативних актів тимчасове заміщення не оформлюється шляхом укладення контракту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не займав на підприємстві іншу посаду крім посади директора.

Отже, до правовідносин, які виникли між сторонами не застосовуються положення закону, що регулюють питання пов`язані із призначенням працівника виконуючим обов`язки.

З огляду на вказане ОСОБА_1 слід поновити на попередній роботі на посаді директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» відповідно до правил частини 1 статті 235 КЗпП України, а не виконуючого обов`язки директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Помилковим є аргумент відповідачів про те, що ОСОБА_1 можна було звільнити з роботи без погодження з головою місцевої державної адміністрації у зв`язку з тим, що він був призначений на посаду виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Як вже зазначено вище, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 був призначений на посаду директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», а тому відповідна згода голови місцевої державної адміністрації на його звільнення є обов`язковою.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Згідно частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 8 вересня 2020 року по дату ухвалення судового рішення з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Колегія суддів вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 8 вересня 2020 року по дату ухвалення судового рішення з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця.

Законодавство про працю не містить визначення ані вимушеного прогулу, ані оплати за весь час вимушеного прогулу, проте ці терміни неодноразово вживаються у КЗпП України.

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Склад трудового майнового правопорушення утворюють його елементи, що одночасно є умовами матеріальної відповідальності роботодавця, а саме: неналежне виконання роботодавцем своїх трудових обов`язків (протиправні дії або бездіяльність); наявність майнової шкоди у вигляді втраченої працівником заробітної плати; причинний зв`язок між неналежним виконанням роботодавцем трудових обов`язків і заподіяною шкодою; вина роботодавця.

Для притягнення роботодавця до матеріальної відповідальності необхідні усі чотири вищезазначені умови.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 541/1700/17.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» допустило винне протиправне порушення своїх трудових обов`язків, унаслідок чого ОСОБА_1 була заподіяна майнова шкода, а тому підстави для притягнення ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» до матеріальної відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника відсутні. ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» за вказаною позовною вимогою є неналежним відповідачем.

ОСОБА_1 не звертався з позовною вимогою до Фонду державного майна України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що в позові ОСОБА_1 до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити саме з зазначених підстав.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі скасувати, визнати незаконним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 4 вересня 2020 року, № 1475 «Про звільнення виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», поновити позивача на посаді директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2021 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення позову до Фонду державного майна України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та відмову в позові до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судовий збір за подання до суду позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягав сплаті в сумі 840 гривень 80 копійок.

В матеріалах справи відсутня квитанція про сплату позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок слід стягнути з позивача в дохід держави.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в частині визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі.

За подання до суду позовної заяви до Фонду державного майна України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі законом передбачений судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок, який позивачем не сплачено у зв`язку з його звільненням від такої сплати.

За подання до суду апеляційної скарги на судове рішення в частині відмови в позові до Фонду державного майна України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі законом передбачений судовий збір в сумі 1261 гривень 20 копійок, який позивачем не сплачено у зв`язку з його звільненням від такої сплати.

Отже, з Фонду державного майна України слід стягнути судовий збір в сумі 2102 гривні в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2021 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 4 вересня 2020 року, № 1475 «Про звільнення виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2021 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок в дохід держави.

Стягнути з Фонду державного майна України судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 березня 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.К. Височанська