Справа № 947/9759/21
Провадження № 2/947/2462/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.М.

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 30.03.2021 року звернулась ОСОБА_1 із позовом про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборгованість по заробітної плати за період з 01.04.2017 року по 29.06.2017 року у розмірі 10820,10 грн. з утриманням з цих сум податків й інших обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності позивачу була нарахована заробітна плата за вказаний період, яка не була виплачена у зв`язку із чим виникла заборгованість.

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову наполягаючи на тому що у зв`язку із проведенням антитерористичної операції на території до якої відносилась і робота позивача та на якої залишилась п документи з первинного обліку праці та заробітної плати позивача ,що перешкоджає здійснити перевірку достовірності наданих позивачем документів, яки викликають сумнів у достовірності.

Як встановлено судом відповідно до записів у трудової книжці серії НОМЕР_1 01.09.2000 року ОСОБА_1 призначено начальником станції Розсипна Донецької залізниці, згідно наказу №223/РП/5 від 31.08.2000 року.29.06.2017 року позивачка була переведена до виробничого підрозділу «Одеська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ( наказ №2495/Д14-ос). 19.07.2017 року позивача було прийнято комерційним агентом у порядку переведення зі станції Розсипна виробничого підрозділу «станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ( наказ №67/ос від 18.09.2017). 29.01.2021 року ОСОБА_1 звільнили за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності на підставі ст.. 38 КЗпП України ( наказ №69/ос від 28.01.2021).

Згідно виписки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснених 15.02.2021 року Пенсійним фондом України та розрахунків заробітної плати за період 01.04.2017 року по 29.06.2017 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата у розмірі 10820,10 грн.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини щодо трудових відносин та стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати врегульовані Конституцією України та Кодексом законів про працю України ( далі КЗпП).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору ( ч.1,2 ст. 117 КЗпП).

Так, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах у період березня 2016 року по момент звільнення у зв`язку із переводом , при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Факт того, що у роботодавця існують складнощі із здійсненням перевірки документації з первинного обліку праці та заробітної плати позивача ,що перешкоджає здійснити перевірку достовірності наданих позивачем документів, на думку суду, не є вирішальною для визначення належного факту наявності заборгованості перед позивачем яка окрім безпосередньо наданих довідок нарахування заробітної плати також посилається і на виписку Пенсійного фонду України яким підтверджується розмір нарахувань.

Враховуючи вищенаведене суд вважає доведеним позовні вимоги стосовно стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітної платі за період з 01.04.2017 року по 29.06.2017 року у розмірі 10820,10 грн. з утриманням з цих сум податків й інших обов`язкових платежів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства « українська залізниця» ( , місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5 ) про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) з Акціонерного товариства « Українська залізниця» ( ) заборгованість по заробітної платі за період 01.04.2017 року по 29.06.2017 року у розмірі 10820 ( десять тисяч вісімсот двадцять ) гривень 10 копійок, з утриманням з цих сум податків й інших обов`язкових платежів.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси або безпосередньо до апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.