Справа № 463/8334/20 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/655/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 січня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в розмірі 17 458 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 лютого 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» і ОСОБА_2 укладено договір добровільного комплексного страхування № 13-1309-17-00009, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із застрахованим майном квартири АДРЕСА_1 .

13 лютого 2020 року із застрахованим майном відбувся страховий випадок, а саме залиття квартири рідиною.

Розмір завданої шкоди згідно звіту становив 17458 грн., які позивач в повному обсязі відшкодував страхувальнику.

За результатами обстеження встановлено, що залиття квартири відбулось в результаті тріщини крана холодної води в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 .

Оскільки позивач повністю відшкодував завдану шкоду, її розмір просив стягнути з відповідача як її заподіювача.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 січня 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржили Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група».

В апеляційній скарзі посилається на те, що встановивши, що за адресою АДРЕСА_3 відповідач не зареєстрована, суд першої інстанції повинен був винести ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надати час для усунення недоліків, а саме надання суду витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та надати можливість позивачу захистити своє порушене право в суді.

Зазначають, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1 .

Відтак не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачем докази не підтверджують, що відповідач є завдавачем шкоди та власником квартири, з якої відбулось підтоплення

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

09 червня 2021 року до Львівського апеляційного суду надійшло клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Сечка С.В. про призначення судового засідання в режимі відео конференції, однак колегія суддів вважає, що у задоволенні такого належить відмовити, з огляду на те, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 березня 2021 року вирішено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17 червня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 30 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом встановлено, що 27 лютого 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» і ОСОБА_2 укладено договір добровільного комплексного страхування № 13-1309-17-00009, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із застрахованим майном квартири АДРЕСА_1 .

За змістом пп. 2.1.1.5 п. 2 серед страхових ризиків є пошкодження застрахованого майна водою.

Відповідно до акту комісії ПП «УК «Рідний дім-центр», 13 лютого 2020 року відбулось залиття квартири в результаті тріщини крана холодної води в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 .

З огляду на це на адресу позивача страхувальник подала заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 14 лютого 2020 року.

На замовлення позивача ТОВ «Незалежна експертна компанія» склала Звіт про незалежну оцінку вартості збитку пошкодженого майна, відповідно до якого розмір збитку без урахування ПДВ становить 17 458 грн.

23 березня 2020 року позивач затвердив страховий акт № МН 188 (а.с.39) та цього ж дня виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 17458 грн., що стверджується копією відповідного платіжного доручення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем докази за своїм характером підтверджують лише факт заподіяння шкоди та її розмір, однак жодним чином не підтверджують, що відповідач є тим самим завдавачем шкоди власником квартири, яка розташована поверхом вище і з якої відбулось підтоплення, або ж користувачем цієї квартири. Водночас, згідно отриманої судом інформації (а.с.48), за адресою АДРЕСА_3 відповідач не значиться зареєстрованою.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Факт залиття квартири встановлений актом комісії ПП «УК «Рідний дім-центр», відповідно до якого відбулось залиття квартири в результаті тріщини крана холодної води в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 .

На замовлення позивача ТОВ «Незалежна експертна компанія» склала Звіт про незалежну оцінку вартості збитку пошкодженого майна, відповідно до якого розмір збитку без урахування ПДВ становить 17 458 грн. і така сума, в силу вимог ст. 81 ЦПК України, не спростована відповідачкою належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розгляд справи у суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Скаржником додано до апеляційної скарги копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження оюєктів нерухомого майна, яким підтверджується, що власником квартири за адресою АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 .

Отже, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову через недоведеність є передчасним, оскільки суд першої інстанції не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України.

За наведеного вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 в користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» належить стягнути майнову шкоду в сумі 17 458 грн.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 17 458 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.