№ 204/4176/19
провадження 2/201/219/2021
УХВАЛА

26 березня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» і приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, треті особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна і ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса не підлягаючим виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 червня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідачів АТ «Укрсоцбанк» і приватного нотаріуса Чуловського В.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса не підлягаючим виконанню, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цій справі після надходження справи за підсудністю було відкрито та призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання, справа по суті не слухалася, виносилися ухвали, спір по суті не вирішено.

В судове засідання надійшло клопотання сторони відповідача, банку, про закриття провадження в справі через відсутність предмету спору: виконання проведено, виконавче провадження закрите, відповідна постанова про це не оскаржена, відсутній предмет спору.

Суд вважає можливим закриття провадження в справі з цих підстав, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, судом з`ясовано, що дійсно позивачем заявлено вимоги про визнання виконавчого напису № 20285 приватного нотаріуса Чуловського В.А. від 20 вересня 2017 року не підлягаючим виконанню. Таким чином предметом спору є саме вказаний виконавчий напис нотаріуса. Судом вказане було роз`яснено сторонам і третім особам відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Виконавчий напис № 20285 виданий приватним нотаріусом ще 20 вересня 2017 року і позивач близько двох років був згоден з ним, не звертався до суду з питанням його оскарження, вирішував з банком питання врегулювання боргу.

На час звернення позивача до суду між сторонами (позивачем і банком) не залишилося жодних не врегульованих питань за виконавчим написом нотаріуса, оскільки виконавчий документ виданий нотаріусом Чуловським В.А. виконаний, а заставлене боржником майно за іпотечним договором, на якому було вчинено виконавчий напис реалізовано у законний спосіб в межах виконавчого провадження також до пред`явлення позову про визнання виконавчого напису таким, шо не підлягає виконанню.

Позивачем в передбаченому законом порядку не оскаржено не тільки саму реалізацію заставленого майна (договори, торги і інш.), а і постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження через виконання напису. Позивачем та/або його представником навіть не ставилося питання перед судом про зупинення виконання спірного напису на час розгляду справи судом, що свідчить про узгодженість з банком їх дій стосовно реалізації заставленого майна.

Так, 18 вересня 2020 року предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості позивача перед АТ «Альфа-Банк» була реалізована в процедурі виконавчого провадження з прилюдних торгів (https://setam.net.ua/auction/439859~) та постановою від 09 листопада 2020 року виконавче провадження у справі було закрито.

Таким чином не можливо визнати таким, що не підлягає виконанню документ, який вже створив юридичні наслідки та вичерпав свою дію фактичним виконанням в момент закінчення торгів, визначення переможця торгів, надходженням коштів від покупця та закінченням виконавчого провадження з реалізації заставної земельної ділянки.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що зазначене не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим провадження по справі закрити за відсутністю предмету спору.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ст. 222, 254, 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» і приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, треті особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна і ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса не підлягаючим виконанню закрити.

Ухвала набрала законної сили 26 березня 2021 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -