Дата документу 24.03.2021 Справа № 333/4411/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4411/19 Головуючий у 1 інстанції Плечищева О.В.
Провадження № 22-ц/807/820/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 28.01.2008 року уклали кредитний договір ZPN0GA00001175, згідно умов якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 47 700,00 Доларів США на термін до 27.01.2028 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 47700,00 Доларів США.

В порушення умов кредитного Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач-1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач-1 станом на 27.06.2019 року має заборгованість 184655,91 (Долар США), яка складається з наступного:

-15355,24 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

-0,60 (Долар США) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-169300,07 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Звертають увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 15355,24 (Долар США), яка складається з наступного:

-15355,24 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту).

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором ZPN0GA00001175 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нижче вказаними фізичними особами було укладено Договір поруки, з поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідача-1.

Відповідно до умов Договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором ZPN0GA00001175.

Згідно з п. 6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 15355,24 Доларів США) що за курсом 26,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.06.2019 року складає 401693,08 грн. станом на 27.06.2019 р. за кредитним договором № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року, яка складається з наступного: - 15355,24 Доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПрвиатБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не було доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання ним умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про відсутність порушення умов договору, оскільки з виписки про погашення кредиту та квитанції вбачається, що нею здійснювалися як в період здійснення відповідного платежу, так і до настання такого періоду здійснювалися платежі за Кредитним договором. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при дослідженні наданої позивачем виписки з кредитного рахунку про погашення кредиту та наданих Відповідачем 1 квитанцій про погашення кредиту, в розумінні п. 1.2., 1.4. і 1.5. Додаткової угоди № 3 від 23.09.2015 року до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, не встанволено порушення умов (щодо терміну погашення заборгованості за кредитом) Кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року, хоча чергові платежі сплачувались не в день встановлений Графіком погашення кредиту (Додаток 1 до Додаткової угоди № 3 від 23.09.2015 року до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року), але в більшому розмірі чим визначений Додатковою угодою та не перевищує 30 днів від дати платежу.

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим вказаний висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZPN0GA00001175.

За умовами Кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 47 700,00 Доларів США на термін до 27.01.2028 року, та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно умов вищевказаного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Пунктом 8.1. Кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року визначено, що погашення чергового платежу за кредитом здійснюється з 28 по 04 число кожного місяця.

09 квітня 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року.

За умовами вказаної Додаткової угоди суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшено та встановлений новий графік погашення кредиту.

У 2015 році між Банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року), за якою суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшено та встановлений новий графік погашення кредиту.

23 вересня 2015 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 3 до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року, за якою суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшено та встановлений новий графік погашення кредиту, яка на теперішній не скасована та діє.

Пунктом 1.2. Додаткової угоди № 3 від 23.09.2015 р. до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року, встановлена дата остаточного погашення заборгованості за договором - 27 січня 2028 рік.

Пунктом 1.4. Додаткової угоди № 3 від 23.09.2015 р. до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року визначено, що погашення заборгованості позичальника за Договором здійснюється згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди).

Пунктом 1.5. Додаткової угоди № 3 від 23.09.2015 року до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року передбачено, що згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦКУ у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 30 днів.

Графіком погашення кредиту (Додаток 1 до Додаткової угоди № 3 від 23.09.2015 р. до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року) встановлена дата платежу (погашення заборгованості) - четверте число кожного місяця.

Положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, судом першої інстанції надано належну оцінку виписці з кредитного рахунку про погашення кредиту та квитанціям, відповідно до яких встановлено, що в розумінні п. 1.2., 1.4. і 1.5. Додаткової угоди № 3 від 23.09.2015 року до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, не втсанволено порушення умов (щодо терміну погашення заборгованості за кредитом) Кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року, хоча чергові платежі сплачувались не в день встановлений Графіком погашення кредиту (Додаток 1 до Додаткової угоди № 3 від 23.09.2015 року до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року), але в більшому розмірі чим визначений Додатковою угодою та не перевищує 30 днів від дати платежу.

Відмовляючи задоволенні позовних вимог до поручителя, судом першої інстанції вірно встановлено, що при укладенні 09 квітня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року, якою було встановлено щомісячний платіж у 120,08 доларів США, ОСОБА_2 виступив поручителем за Кредитним договором № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року, про що було укладено Договір поруки від 09 квітня 2014 року.

За приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при укладенні 23 вересня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . Додаткової угоди № 3 до кредитного договору № ZPN0GA00001175 від 28.01.2008 року, якою були збільшені зобов`язання, а саме щомісячний платіж встановлено у 125,71 доларів США, не було отримано згоди відповідача 2 на зміну зобов`язання за кредитним договором.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що п. 16 Договору поруки від 09 квітня 2014 року визначено, що погашення чергового платежу за кредитом здійснюється з 28 по 04 число кожного місяця.

Згідно виписки з кредитного рахунку про погашення кредиту та квитанцій про погашення кредиту встановлено, що такі платежі ОСОБА_1 здійснювались як в період здійснення відповідного платежу, так і до настання такого періоду, тобто до 28 числа кожного місяця.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Колегією суддів встановлено, що Банком не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем умов договору та підстав для стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: