Справа № 752/6005/21
Провадження № 2/752/5676/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кахно І. А.,

за участю секретаря Чабанюк І. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору неукладеним,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа- Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), у якому з урахуванням мотивів викладених у позовній заяві просить суд визнати неукладеним, а укладений недійсним, кредитний договір між ним та АТ «Альфа-Банк» за платіжною карткою № НОМЕР_1 , world debit mastercard з відкриттям відновлювальної кредитної лінії; вирішити питання про розподіл судових витрат .

В обґрунтування вимог посилається на те, що ним було отримано подарункову, платіжну банківську картку АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_1 , world debit mastercard, однак банком без узгодження із позивачем було встановлено кредитний ліміт на картці, у вигляді надання відновлювальної кредитної лінії та в подальшому приховано розмір заборгованості за карткою № НОМЕР_1 , у мобільному додатку, у зв`язку із накладенням арешту на рахунки позивача в межах звернення стягнення відповідно до постанови приватного виконавця.

Враховуючи те, що отримуючи картку AT «Альфа-Банк» позивач не погоджувався на відкриття кредитної лінії та не передбачав можливість приховування з боку відповідача інформації стосовно розміру такої заборгованості та графіку її повернення, відповідачем порушено права позивача, а тому договір про отримання кредитних коштів має бути визнаний неукладеним, а укладений має бути визнаний недійсним.

На думку позивача вказаний договір не можна вважати таким, що укладений між сторонами, оскільки в письмовій формі оспорюваний правочин не укладався, та поряд із цим сторони не погодили в момент укладення всіх істотних умов договору, тому відсутні підстави вважати, що оскаржуваний договір взагалі був укладений та підписаний сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України. Також вказує, що відповідачем позивач був проінформований про недостовірні умови, які спонукали його для отримання картки. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить позов задовольнити з обґрунтувань, що викладені в позовній заяві.

Процесуальні дії у цивільній справі

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. Даною ухвалою сторонам наданий строк на подання заяв по суті спору.

Аргументи учасників справи

Відповідач про судовий розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано.

Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку.

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та АТ «Альфа-Банк» виникли правовідносини з приводу випуску та обслуговування банківської картки за номером № НОМЕР_1 world debit mastercard. На підтвердження вказаного, позивачем надано фотозображення банківської картки за зазначеним номером, однак врахувати наданий позивачем доказ на обґрунтування його вимог, суд позбавлений можливості, оскільки з наведеного фотозображення не можливо встановити ні власника картки, ні форму угоди, що передувала випуску банківської карти, ні умови та тарифи встановлені банком для обслуговування клієнта та саме з якими останній погодився підписуючи заяву-анкету.

Із тексту позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується із встановленням кредитної лінії, з підстав того, що банк приховав та без попереднього узгодження із позивачем відкрив кредитну відновлювальну лінію у вигляді кредитного ліміту картки за номером № НОМЕР_1 .

Разом із тим, за текстом позовної заяви ОСОБА_1 стверджує, що при оформленні дебітові картки останнім було заповнено анкету-заяву, у якій проставлено власний підпис. Будь-яких додаткових угод, договору про надання банківських послуг, в тому числі про користування кредитними коштами за допомогою утриманої картки позивачем не укладалось.

Поряд із цим, позивачем на вивчення суду не долучено копії договору, на підставі якого випускалась вказана банківська картка за номером № НОМЕР_1 , як і не заявлено клопотання про його витребування, що в даному випадку є обов`язком позивача в розумінні статті 81 ЦПК України.

Поряд із цим, загальновідомим фактом є те, що банківські установи на свої офіційних сайтах розміщують типові умови з обслуговування фізичних осіб.

У справі що розглядається, позивач мав змогу ознайомитись із публічною пропозицією АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб під час підписання заяви-анкети та навести положення вказаних умов, які порушують його права як споживача під час з`явлення позову до суду.

Норми права, які застосовував суд, мотиви суду

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Жодних зауважень чи застережень у позивача на момент укладення та підписана договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язків зазначені у договорі.

Укладаючи договір, будь-яка сторона повинна уважно з`ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору.

У зв`язку із тим, що станом на час ухвалення рішення у суду відсутні відомості про умови надання АТ «Альфа-Банк» позивачу банківських послуг, а тому твердження позивача, що банком в односторонньому порядку, без погодження із позивачем, встановлено кредитну лінію, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачем не доведено недобросовісності в діях відповідача АТ «Альфа Банк» і невідповідність нормам законодавства умов договору про надання кредиту. Не може вважатись недобросовісним та несправедливим те, позивач, користуючись коштами наданими банком, вважав їх власними, оскільки останнім додаткові угоди про надання відновлювальної кредитної лінії не укладались.

При цьому згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» саме Закон України «Про споживче кредитування» є пріоритетним у спірних правовідносинах.

Що стосується нібито, недобросовісних дій відповідача, що полягали у здійсненні впливу на формування волі шляхом повідомлення позивачу таких відомостей, які спонукали останнього до отримання картки.

Укладаючи договір, будь-яка сторона повинна уважно з`ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору.

Положеннями частини першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до частин першої-третьої, п`ятої, шостої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Окрім того, згідно з пунктом 3 статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним (формуватися за відсутності тиску на психіку або особистість тощо). Таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб`єктів правочину.

Жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорі.

Стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що кредитний договір містить несправедливі умови, що волевиявлення позивача не було вільним, що він не розумів значення своїх дій та не керував ними, також відсутні докази ведення в оману, наявності стороннього тиску та впливу щодо підписання умов договору.

Згідно з пунктом 2.2. «Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб» цей договір визначає умови та порядок надання банком послуг з банківського обслуговування клієнта за продуктами банку, а саме: платіжні картки фізичних осіб; кредитні картки фізичних осіб; кредити фізичних осіб; депозитні вклади фізичних осіб; поточні рахунки фізичних осіб; послуги системи інтернет-сервісу «MY ALFA-BANK»; надання в оренду Індивідуальних банківських сейфів; фінансово-консультаційні послуги (для клієнтів « «А-Клубу»); інші банківські послуги, що можуть бути надані на підставі укладених між сторонами угод про використання продуктів банку.

Згідно з пунктом 2.4. Публічної пропозиції клієнт має право скористатись будь-якою послугою:- будь-якого з продуктів банку, що надається банком в рамках цього договору протягом строк дії договору за умови вчинення всіх відповідних дій та укладення всіх необхідних угод про використання продуктів банку, в порядку та на умовах визначених цим договором.

Банк в порядку та на умовах визначених цим договором зобов`язується протягом строку дії цього договору та строку дії картки (карток) забезпечити здійснення операцій по рахунку, надавати інші послуги згідно з цим договором, в т.ч. користування послугами системи «Інтернет-сервісу «My Alfa-bank» щодо дистанційного розпорядження рахунками Користувача шляхом надання Клієнтом Заявок на договірне списання за допомогою Інтернетсервісу «My Alfa-Bank» або вчинення користувачем дій в порядку та на умовах, визначених цим договором та додатком № 8 до договору, а клієнт зобов`язується сплачувати банку винагороду за його послуги та виконувати інші зобов`язання відповідно до цього Дбоговору.

Згідно п. 2.5. публічної пропозиції порядок надання послуг за кожним з продукті; банку визначається додатками до цього договору, які складають його невід`ємну частин та умовами угод про використання продуктів банку, що укладаються між сторонами на підставі договору.

Позивач стверджує, що банком було відкрито відновлювальну кредитну лінію в односторонньому порядку без домовленості із позивачем у вигляді дозволеного кредитного ліміту картки за номером № НОМЕР_1 , та під час судового розгляду не доведено, що банк не мав права здійснювати вказану дію та що остання здійснена поза іститними умовами догвору, оскільки на підтвердження вказаної обставини позивачем до суду не надано доказів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦУ України).

Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України ).

Частиною другою статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини другої статті 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання. Також, відповідно до пункту 6 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Отже, посилання позивача у позовній заяві на те, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на зазначене, суд враховує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність відповідача при укладенні договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою в цілому визнання недійсним договору кредиту.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Разом з тим, слід зазначити, що в позові не зазначені ані підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, ані посилання позивача на докази, що обґрунтують правові вимоги.

Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого статею 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, яка протиправда діяльність відповідача порушила права позивача.

Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосувала доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській мак симі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, що свідчив про порушення його прав та наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для вирішення питання про стягнення на користь позивача сплаченого судового збору - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статями 4 , 5 , 11-13 , 76-89 , 133 , 141 , 258 , 259 , 263-265, 352-355 ЦПК України , Законом України "Про захист прав споживачів", статями 6, 207 , 215 , 626-628 , 630 , 638 , 639 , 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору неукладеним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 02 серпня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно