Справа № 369/5900/20
Провадження № 2/369/419/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30.03.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

секретаря Мазурик Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що в жовтні 2012 року у гаражі в Печерському районі міста Києва, відповідач залишив мотоцикл марки Harley-Davidson, модель Electra Glide у позивача. З 2012 року по 2020 рік позивач користувався, вкладав особисті кошти в проведення технічного огляду та ремонту транспортного засобу. Починаючи з 2012 року і до моменту звернення до суду відповідач ОСОБА_2 жодного разу не звернувся до позивача, щоб забрати свій транспортний засіб. Вказав, що в лютому 2020 року, після 8 років добросовісного володіння рухомим майном, через реєстр рухомого майна позивач дізнався інформацію про власника та відразу звернувся до нього з проханням забрати свій транспортний засіб та компенсувати всі понесені витрати на його утримання та ремонт. 02 квітня 2020 року позивач отримав відповідь від ОСОБА_2 , в якій останні вказав, що компенсувати затрати він не буде., оскільки мотоцикл йому не потрібний і він не заперечую про оформлення позивачем права власності на вищевказаний транспортний засіб. Також листом було повідомлено про те, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.11.2018 року накладено арешт на рухоме майно, а саме на вищевказаний мотоцикл. Тому позивач просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на мотоцикл марки Harley-Davidson, модель Electra Glide , тип мотоцикл-А, 2012 року випуску, шасі № VIN НОМЕР_4 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.11.2018 року № 757/57779/18 на рухоме майно, а саме вищевказаний мотоцикл.

Ухвалою судді від 15.07.2020 було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 26.01.2021 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання26.01.2021 не з`явились, через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримував в повному обсязі просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання 26.01.2021 не з`явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 транспортний засіб марки Harley-Davidson, модель Electra Glide, д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 .

Відповідно до заяв від 06.05.2020 року наданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що в 2012 році ОСОБА_1 було залишено мотоцикл марки Harley-Davidson, модель Electra Glide , тип мотоцикл-А, 2012 року випуску, шасі № VIN НОМЕР_4 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.11.2018 року №757/57779/18 було накладено арешт намотоцикл HARLEY-DAVIDSON ELECTRA GLIDE з державним номерним знаком НОМЕР_2 , 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 .

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження їм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франціївід 16.12.1992) .

У справі Беллет проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив про те, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Із змісту п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України вбачається, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, в тому числі, верховенство права.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У відповідності до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з п. п. 9, 11, 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником зазначив ВС/КЦС у справі № 175/4741/16-ц від 29.03.2018року.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на рухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому рухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Зважаючи на те, що визнання права власності за набувальною давністю передбачає добросовісне заволодіння чужим майном, відкрите та безперервне володіння ним протягом п`яти років, суду належить встановити саме дані факти для задоволення позовних вимог.

Але під час розгляду даної справи факт відкритого та безперервного володіння позивачем спірним мотоциклом протягом останніх п`яти років не знайшло свого підтвердження та не було доведено належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Стосовно вимог позивача про зняття арешту з вищевказаного мотоциклу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

З огляду на викладене, скасування (зняття) арешту з майна, який був накладений за правилами кримінального судочинства в рамках кримінального провадження, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення його позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять добросовісність набуття ним спірного рухомого майна, як необхідної обставини для визнання за ним права власності за набувальною давністю, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 48, 76, 78, 81, 128, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Дубас