Справа № 428/7010/20
Провадження №2/428/361/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа - ОСОБА_1 ,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа - ОСОБА_1 , мотивуючи вимоги тим , що позивач є співвласником жилого приміщення - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , яка з 1998 року не мешкає в квартирі за місцем своєї реєстрації. В добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у зв`язку з чим ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду і просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, додатково пояснила, що вона є одним із власників квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є її дочкою, яка разом з нею приймала участь у приватизації вищевказаної квартири. Визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 необхідне позивачу для подальшого оформлення субсидії.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Однак, ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.03.2021р. відмовлено у прийнятті визнання ОСОБА_3 позову.

Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що підставою звернення до суду стало те, що наявність реєстрації відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , відсутність інформації про доходи відповідача перешкоджає оформленню субсидії. Він та позивач ОСОБА_1 перебувають у скрутному матеріальному становищі, їх доходи є неприпустимо малими. Центр надання адміністративних послуг відмовив позивачу у знятті з реєстрації відповідача та їм було запропоновано звернутися за вирішенням даного питання до суду.

Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.04.1995р. Фондом комунального майна згідно з розпорядженням (наказом) від 10.04.1995р. №7692. Зазначене право власності зареєстровано у Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області у реєстровій книзі за №7782 від 29.05.1995р.

Судом встановлено, що відповідач є співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , права користування якої позивач просить позбавити відповідача.

Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 з метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, яка належить позивачу, відповідачу на праві спільної сумісної власності (оскільки матеріали справи не містять інших відомостей щодо належності сторонам часток), призведе до обмеження права останньої у користуванні своєю співвласністю, що суперечить вимогам ст.317 ЦК України та ст.319 ЦК України, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві приватної власності, незалежно від фактичного проживання або не проживання такого співвласника у житловому приміщенні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа - ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що на підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні позовної заяви відмовлено, а сплату судових витрат по справі було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, то з позивача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по оплаті судового збору у сумі 840,80грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України , суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_5 ).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 840,80грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович