Номер провадження 2/754/740/21 Справа №754/6104/20
25 березня 2021 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, визначення способу участі батька у вихованні дітей та стягнення аліментів, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, визначення способу участі батька у вихованні дітей та стягнення аліментів.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як зазначає позивач, стосунки між нею та відповідачем не склались, внаслідок чого з початку 2020 року вони припинили спільне проживання. Після припинення спільного проживання внаслідок поведінки відповідача до квартири, де вона з дітьми мешкає, викликались наряди поліції, а також між нею та відповідачем почали виникати сварки з приводу місця проживання дітей. На даний час діти проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні, вона спроможна забезпечити дітей всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, тому у неї з дітьми сильний психо-емоційний контакт та прив`язаність. Враховуючи вік дітей, вони сильно потребують присутності матері, піклування та догляду, а відтак в силу незначного віку дітей батько не може надавати той обсяг догляду, який потребують діти, відтак, задля їх комфорту та повноцінного захисту їх прав позивач вважає необхідним визначити місце проживання дітей разом з нею.
Крім того, враховуючи інтереси дітей та те, що вони мають право на вільне спілкування з обома батьками, позивач вважає необхідним визначити участь батька у вихованні дітей шляхом періодичних побачень в її присутності. Дані вимоги позивач мотивує тим, що відповідач приходить на побачення до дітей у незручний час, порушуючи їх режим та розпорядок дня, вказуючи, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, що не відповідає дійсності. На думку позивача, спілкування з батьком є психологічно необхідним для дітей для того, щоб вони мали уяву про повну сім`ю, зростали у дусі поваги до родинних цінностей та мали спілкування з обома батьками, не дивлячись на відносини між ними. Щодо її обов`язкової присутності під час побачень, то позивач зауважила і на те, що відповідач вживає алкогольні напої, наркотичні речовини, а також може не впоратись з дітьми, зважаючи на їх вік, а відтак є доречним, щоб діти зустрічались з батьком в присутності матері для почуття захищеності та забезпечення їх безпеки.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує і на те, що протягом останніх трьох років відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей надавав вибірково, а останній рік взагалі не надає. Мінімальні витрати на утримання двох дітей становлять 8000,00 грн. на місяць, а тому, враховуючи принцип однакової відповідальності обох батьків за утримання та виховання дітей, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання двох дітей в розмірі 4000,00 грн. на місяць.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги, а саме:
-визначити місце проживання їх спільних з відповідачем дітей разом з нею;
-встановити спосіб участі батька у вихованні дітей у вигляді побачень кожної неділі з 16.00 год. до 20.00 год. у присутності матері, враховуючи бажання дітей, режим їх дня та стану здоров`я, а також безперешкодного спілкування з дітьми у телефонному режимі або за допомогою будь-яких інших електронних засобів;
-стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
07.07.2020 року до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить:
- визначити місце проживання їх спільних з відповідачем дітей разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 ;
- встановити спосіб участі батька у вихованні дітей у вигляді побачень кожної неділі з 17.00 год. до 19.00 год. у присутності матері, враховуючи бажання дітей, режим їх дня та стану здоров`я, а також безперешкодного спілкування з дітьми у телефонному режимі або за допомогою будь-яких інших електронних засобів;
- стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.
21.10.2020 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_5 про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просить визначити місце проживання дітей разом з позивачем без зазначення конкретної адреси.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.10.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує, а також просить розглядати справу в її відсутність.
Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи як засобами поштового зв`язку, так і за допомогою СМС-повідомлень, своїм правом подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та наявністю згоди представника позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши листа, в якому просить розглядати справу в її відсутність на підставі зібраних доказів відповідно до чинного законодавства України та з найкращим урахуванням інтересів малолітніх дітей.
Враховуючи обставини справи, а також наявність висновку щодо визначення місця проживання дітей, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи на підставі наявних доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини ,що мають істотне значення.
Частиною четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено обов`язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей,одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків,інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її виховані, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 07.10.2020 року № 102/02/37-7092, Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей сторін разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Суд приймає вказаний висновок до уваги і вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дітей, а також узгоджується з іншими доказами по справі.
Частиною 1 ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України» у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Декларації, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
З урахуванням наведеного, при вирішенні даного спору щодо місця проживання дітей суд виходить лише з «найкращих інтересів дітей», а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги в цій частині.
Що стосується вимог позивача щодо визначення участі батька у вихованні дітей, то суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.
У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Як визначено ст.ст.150, 151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.
Відповідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)
Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).
Крім того, відповідно до ч.ч.4, 5, 6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до вищенаведеного висновку, Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, зауважила на те, що відповідно до чинного законодавства із заявою про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею звертається той з батьків, хто проживає окремо. Батько дітей не звертався з заявою з даного питання, відповідно спору щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми немає.
З урахуванням вищенаведених правових норм та відсутності висновку органу опіки з цього питання, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Вирішуючи по суті позовні вимоги про стягнення аліментів, суд зауважує наступне.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як встановлено в судовому засіданні, малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей.
Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців.
Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.
За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 4000,00 грн., тобто по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дітей, а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині.
За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення в частині визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, в той час, як вважає, що підстави для задоволення вимог про встановлення способу участі батька у вихованні дітей відсутні.
Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 28.05.2020 року.
Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то на підставі ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 840,80 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 33, 51, 81, 89, 258, 259, 263 ЦПК України, ст.ст.19, 141, 150, 151, 153, 157, 159, 160, 161, 180, 181, 182, 191 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: