ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 8/753/6/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С..

при секретарі Пугач Д.С.

учасники справи не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2016 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за нововиявленими обставинами-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 заявник звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2016 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за нововиявленими обставинами .

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові заперечення на заяву.

Суд вважає, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце розгляду, не перешкоджає розгляду заяви .

Дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з засад цивільного судочинства, згідно п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13.10.2009 у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28.05.1985 у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21.09.1994 у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18.02.999 у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10.05.2001 у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93), рішення від 12.07.2001 у справі «ОСОБА_2 Ганс-Адам II проти Німеччині» (п. 45).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 424 ЦПК України, з урахуванням приписів ч. 1 цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в ч. 2 цієї статті, не можуть бути поновлені.

Зміст положень ч. ч. 2, 3 ст. 424 ЦПК України вказує на те, що визначені у них строки є присічними та не можуть бути поновлені.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2016 стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 117 701,68 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 552 949,44 грн., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 23 061,44 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 28 182,83 доларів США., заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 3436,21 доларів США., пені у сумі 63 021,20 доларів США. Та витрати по сплаті судового збору в сумі 38 294,24 грн.

Вказане рішення суду від 11.04.2016 набрало законної сили 03.06.2016, а також не оскаружувалося в апеляційному порядку.

Натомість, відповідач звернулася до суду з заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами лише 24.11.2020, тобто по спливу чотирьох років з дня набрання ним законної сили.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata («вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень.

Вказане свідчить про те, що пропуск трирічного строку для подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставини виключає можливість його поновлення, оскільки таке поновлення у тому числі суперечитиме принципу юридичної визначеності, а тому заява не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 12, 13, 265, 353, 426-429 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2016 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за нововиявленими обставинами, відмовити й залишити таке судове рішення в силі.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Дарницький районний суд міста Києва.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: