Єдиний унікальний номер справи № 489/3543/20
Провадження № 22-ц/812/521/21 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

з участю:

представника позивача Андреєвої К.Ю. та ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Вяловою Іриною Михайлівною, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, яке ухвалене 24 грудня 2020 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Маржиної Т.В., у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Взаємодовіра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

16 жовтня 2020 року КС «Взаємодовіра» (далі Кредитор) пред`явила до ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

09 липня 2019 року між КС «Взаємодовіра» та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії № 75 про надання кредиту з лімітом в сумі 30 000 гривень на строк 36 місяців, тобто з 09.07.2019 по 09.07.2022 року.

Відповідно до умов вказаного договору, позичальник зобов`язалася сплачувати відсотки за користування позиченими грошима, виходячи з відсоткової ставки 70 % річних.

09 липня 2019 року на забезпечення виконання вказаних кредитних зобов`язань, між КС «Взаємодовіра» та фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , укладено два окремі договори поруки до договору кредитної лінії № 75.

За умовами вказаних договорів, поручителі зобов`язалися нести солідарну відповідальність з Боржником перед Кредитором та мають відшкодувати останьому завдані збитки згідно з законом, у тому числі не отриманий прибуток/збиток/упущену вигоду.

З моменту підписання договору, ОСОБА_2 , відповідно до графіку розрахунку, здійснила лише сім платежів.

Прострочення по платежам, станом на 09 жовтня 2020 року складає 212 днів.

30 липня 2020 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було направлено листи-претензії про погашення заборгованості.

Проте, ні ОСОБА_2 ні поручителі за зазначеним кредитним договором не розрахувалися.

У зв`язку з цим, у позичальника виникла заборгованість, яка станом на 09 жовтня 2020 року складає 16 755 гривень 84 копійки, з яких:

-3 420 гривень 84 копійки заборгованість по сплаті кредиту;

-34 гривень 48 копійок три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту;

-13 148 гривень 11 копійок прострочена заборгованість по сплаті відсотків;

-152 гривні 42 копійок три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків.

Посилаючись на викладені обставини, КС «Взаємодовіра» просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в сумі 16 755 гривень 84 копійки та судові витрати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що КС «Взаємодовіра» надала належні та допустимі докази укладеного кредитного договору та наявності боргу відповідача ОСОБА_2 перед спілкою, а також того, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за дійсним та діючим на час виникнення спору договорами поруки, нарівні з позичальником взялися відповідати по боргу ОСОБА_2 перед спілкою. У зв`язку з цим, позивач мав право пред`явити до них дані вимоги. Оскільки ні позичальник, ні поручителі обов`язки з погашення боргу не виконали, суд стягнув борг з них усіх у солідарному порядку.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з встановленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено у повній відповідності з виписаним вище, а тому є законним та обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом 1 інстанції,що09 липня 2019 року між КС «Взаємодовіра» та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії № 75 про надання кредиту з лімітом в сумі 30 000 гривень на строк 36 місяців, тобто з 09.07.2019 по 09.07.2022 року. Відповідно до умов вказаного договору, позичальник зобов`язалася сплачувати відсотки за користування позиченими грошима, виходячи з відсоткової ставки 70 % річних (а.с. 8-9).

Згідно графіку розрахунків (Додаток №1) до договору кредитної лінії №75, сума щомісячних платежів сплачується рівними частками щомісяця. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, за весь строк користування кредитом, становила 68 716 гривень 03 копійки, оскільки реальна річна процентна ставка, включаючи тіло, відсотки, комісії і інші платежі, становить 97,44% річних. Із вказаними умовами позичальник ознайомлена при отримані кредитних коштів, про що свідчить її підпис (а.с. 10).

09 липня 2019 року на забезпечення виконання вказаних кредитних зобов`язань, між КС «Взаємодовіра» та фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , укладено два окремі договори поруки до договору кредитної лінії № 75. За умовами яких, поручителі зобов`язалися нести солідарну відповідальність з Боржником перед Кредитором та мають відшкодувати останньому завдані збитки згідно з законом, у тому числі не отриманий прибуток/збиток/упущену вигоду (а.с. 11, 12).

Матеріали справи містять Заяву про видачу готівки № 131 від 09 липня 2019 року та ордер до заяви, який свідчить про те, що ОСОБА_2 отримала КС «Взаємодовіра» готівкою (а.с. 13).

Відповідно до розрахунку заборгованості, з моменту підписання договору, ОСОБА_2 , відповідно до графіку розрахунку, здійснила лише сім платежів. Прострочення по платежам, станом на 09 жовтня 2020 року складає 212 днів. У зв`язку з чим, заборгованість позичальника станом на 09 жовтня 2020 року складає 16 755 гривень 84 копійки, з яких:

-3 420 гривень 84 копійки заборгованість по сплаті кредиту;

-34 гривень 48 копійок три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту;

-13 148 гривень 11 копійок прострочена заборгованість по сплаті відсотків;

-152 гривні 42 копійок три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків (а.с. 14).

30 липня 2020 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було направлено листи-претензії про погашення заборгованості (а.с. 24, 25, 26).

Проте, ні ОСОБА_2 ні поручителі за вказаним боргом по кредиту не розрахувалися.

Згідно п. 3.6. кредитного договору Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка повернення основної суми кредиту та сплати процентів) не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем.

Відповідно до п.7 кредитного договору, в разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, позичальник відшкодовує завдані збитки відповідно до закону в тому числі.

Суд І інстанції надав доказам належну юридичну оцінку, та дійшовши висновку, що борг існує саме в такому розмірі, ухвалив законне рішення, що відповідає вимогам ст. 212, 214 ЦПК України.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір (правочин) нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами.

Кредити у кредитних спілках регулюються спеціальним законом «Про кредитні спілки». Договори укладаються між Кредитними спілками та членами кредитної спілки. Це впливає на визначення правовідносин і правове регулювання.

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону, інших законів України та виданих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 11 Закону України «Про кредитні спілки» члени кредитної спілки мають право одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка має право самостійно встановлювати: розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки; розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою; ціни (тарифи) на послуги, що надаються кредитною спілкою; види кредитів, що надаються кредитною спілкою, умови надання та строки повернення кредитів; способи забезпечення кредитних зобов`язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін.

В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв`язку.

Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов`язки його учасників.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов`язання під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ст. 525-526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов зобов`язання і вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами. Принцип належного виконання припускає, що зобов`язання має бути виконане належними суб`єктами, в належному місці, в належний час, належним предметом і належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під порушенням зобов`язання слід розуміти такий протиправний вплив з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення чи взагалі ліквідації. Порушенням зобов`язання є його невиконання і неналежне виконання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, або не утримуються від певних дій, хоча за змістом зобов`язання могли утримуватися від їх вчинення.

За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, чи розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків і моральної шкоди.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позивачем заявлено позовні вимоги згідно норм діючого законодавства, підтверджено належними та допустимими доказами, в той час, як відповідачами на спростування вказаного боргу - не надано жодного доказу, які б давали підстави суду І інстанції вважати вказаний борг, як такий що нараховано неправомірно. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

За такого, колегія суддів вважає, що у районного суду були всі підстави для задоволення позову в повному обсязі, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 не містить доводів, які б стали підставою для скасування рішення суду І інстанції.

За такого, рішення суду І інстанції підлягає залишенню без змін.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в даній справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Вяловою Іриною Михайлівною, залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської областівід 24 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В.Серебрякова

_________________________________________________

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.