Ухвала

Іменем України

02 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 756/13754/14-ц

провадження № 61-9839ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Харитоненко Катерини Вікторівни та начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Слободчика Дмитра Григоровича,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Оболонський РВ ДВС у м. Києві) Харитоненко К. В. (далі - державний виконавець) та начальника Оболонського РВ ДВС у м. Києві Слободчика Д. Г. (далі - начальник Оболонського РВ ДВС у м. Києві).

На обґрунтування скарги зазначала, що на виконанні Оболонського РВ ДВС у

м. Києві перебувало виконавче провадження № 51733879 з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня

2015 року у справі № 756/13754/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2014 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не довше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

25 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51733879 у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду.

Вважала постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною та такою, що винесена передчасно, оскільки державним виконавцем не було вжито усіх заходів для отримання повної інформації про доходи боржника, а тому вона змушена була оскаржити її до начальника Оболонського РВ ДВС у м. Києві.

01 листопада 2019 року начальник Оболонського РВ ДВС у м. Києві

Слободчик Д. Г. виніс постанову про відмову у задоволенні її скарги.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року у справі № 756/13754/14-ц (провадження №4с-57/20) скасовано постанову начальника Оболонського РВ ДВС у м. Києві від 01 листопада 2019 року.

08 вересня 2020 року вона повторно звернулася до начальника Оболонського РВ ДВС у м. Києві Слободчика Д. Г. із заявою про надання при повторному розгляді її скарги аргументованих пояснень щодо невиконання державним виконавцем виконавчих дій, проте постановою від 16 жовтня 2020 року їй знову було відмовлено у задоволенні скарги.

Посилаючись на незаконність дій начальника Оболонського РВ ДВС у м. Києві щодо відмови у задоволенні її скарги на дії державного виконавця, а також незаконність постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, просила: скасувати постанову державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві Харитоненко К. В. від 25 квітня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 51733879 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/595/2015, зобов`язати Оболонський РВ ДВС у м. Києві відновити виконавче провадження № 51733879, та скасувати перевірку виконавчого провадження № 51733879, здійснену 16 жовтня 2020 року начальником Оболонського РВ ДВС у м. Києві Слободчиком Д. Г.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 травня

2021 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що державний виконавець, встановивши, що у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів зобов`язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі. Виконаний державним виконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від

24 квітня 2019 року стягувач не оскаржувала, неправомірність дій державного виконавця при його здійсненні не встановлено. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови начальника Оболонського РВ ДВС у м. Києві про перевірку виконавчого провадження, оскільки така постанова не порушує права заявниці, не створює для неї будь-яких правових наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення про стягнення аліментів, і скасування такого рішення не призведе до відновлення прав стягувача за захистом яких вона звернулася до суду.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла квитанція про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували та не надали належної правової оцінки її доводам про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження, а також наданим на їх підтвердження доказам. При примусовому виконанні виконавчого листа

№ 2/756/595/2015 виконавчі провадження мали два номера: № 49717590 та

№ 51733890, проте у судовому засіданні в суді першої інстанції досліджувалося виконавче провадження № 38297187, яке не має відношення до розгляду цієї справи, оскільки провадження у ньому було відкрито з виконання виконавчого листа № 2-2858/2000 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. З метою зменшення розміру аліментів боржник фіктивно звільнився з ТОВ «Мидагрупп» та став на облік до Оболонського районного центру зайнятості як безробітній і отримував допомогу по безробіттю за період з 10 травня

2017 року по 22 березня 2018 року, однак фактично продовжував виконувати обов`язки директора ТОВ «Мидагрупп». При повторному розгляді її скарги начальник Оболонського РВ ДВС у м. Києві не надав аргументованої відповіді щодо невиконання державними виконавцями Оболонського РВ ДВС у м. Києві виконавчих дій та/або мотивованої відмови в їх проведенні, оцінки їх відповідності вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму закону, а тому винесена ним постанова не може бути визнана обґрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року у справі № 756/13754/14-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2014 року і до закінчення

ОСОБА_4 навчання, але не довше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

27 листопада 2015 року місцевим судом видано виконавчий лист.

Примусове виконання указаного судового рішення здійснювалося державними виконавцями Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у

м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві та Оболонського РВ ДВС у м. Києві.

24 квітня 2019 року державним виконавцем здійснено розрахунок, згідно з яким у боржника ОСОБА_3 відсутня заборгованість зі сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року у справі № 756/13754/14-ц.

25 квітня 2019 ОСОБА_3 (боржник) надав до Оболонського РВ ДВС у м. Києві довідку про доходи з місця роботи та платіжні доручення на підтвердження фактичного виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві від 25 квітня 2019 року закінчено виконавче провадження № 51733879 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду

01 листопада 2019 року начальник Оболонського РВ ДВС у м. Київ

Слободчик Д. Г. виніс постанову про перевірку виконавчого провадження

№ 51733879, якою відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві Харитоненко К. В. щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», визнав правомірними дії державного виконавця.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року скасовано постанову начальника Оболонського РВ ДВС у м. Києві

Слободчика Д. Г. про перевірку виконавчого провадження, винесену 01 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 51733879.

16 жовтня 2020 року начальник Оболонського РВ ДВС у м. Києві Слободчик Д. Г. виніс постанову про відмову в задоволенні скарги представника ОСОБА_1 , дії державного виконавця визнав такими, що вчинені відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 39, частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Начальник відділу Оболонського РВ ДВС у м. Києві Слободчик Д. Г., в порядку виконання вимог частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», двічі здійснював перевірку виконавчого провадження

№ 51733879 та вчинених державним виконавцем дій у межах цього виконавчого провадження, що підтверджується винесеними постановами від 01 листопада 2019 року та від 16 жовтня 2020 року, за результатом якої визнавав дії державного виконавця під час виконання рішення суду такими, що відповідають положенням «Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Судами попередніх інстанцій перевірено дотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні оскаржуваних виконавчих дій, а також дій начальникаОболонського РВ ДВС у

м. Києві щодо їх перевірки. Установивши відсутність у ОСОБА_3 (боржника) заборгованості зі сплати аліментів, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець та начальник Оболонського РВ ДВС у м. Києві діяли відповідно до вимог чинного законодавствата у межах наданих їм повноважень, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Суди попередніх інстанцій надали оцінку доводам ОСОБА_1 щодо наявності у боржника іншого неофіційного доходу, що, на її думку, свідчить про незаконність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, та обґрунтовано зазначили про недоведеність зазначених посилань заявниці відповідними доказами.

Таким чином, доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди заявника з оскаржуваними судовими рішеннями, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судів попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Верховний Суд зауважує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що відповідає висновками, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Отже, переглядаючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд касаційної інстанції, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 України, не вправі здійснювати переоцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, ухвала Оболонського районного суду м. Києва

від 15 лютого 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень та свідчать про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Харитоненко Катерини Вікторівни та начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у

м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) Слободчика Дмитра Григоровича, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак