Справа № 639/968/21
Провадження № 2/639/1020/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Безбородько І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/968/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

ВСТАНОВИВ :

01 червня 2020 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 , в особі свого представника, із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» в особі філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій просив суд:

-Скасувати наказ № 1088-к від 30 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника пункту надання фінансових послуг філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», у зв`язку з втратою довір`я згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України;

-Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника пункту надання фінансових послуг філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс».

-Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 11 472, 12 грн.

-Скасувати наказ № 83-К від 30 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з суміщуваної посади керівника відділення Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта».

-Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника відділення Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта».

-Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 26 956, 68 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 13 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 згідно наказу № 424 від 12.02.2018 року був прийнятий на посаду начальника пункту надання фінансових послуг Філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» в порядку переведення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА».

Також, Позивач працював за сумісництвом на посаді керівника відділення № 47, міста Харків, згідно Наказу № 29-К від 12.02.2018 року.

Наказом № 1088-к від 30 квітня 2020 року позивач був звільнений з посади начальника пункту надання фінансових послуг Філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» на підставі п. 2. ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я.

Зазначений Наказ було направлено Позивачу електронною поштою 30.04.2020 року, а також повідомлено в телефонному режимі про його звільнення.

Підставою звільнення, згідно даного Наказу вказано: службову записку Директора філії № 2 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» Самбороди Є.В., висновок службової перевірки, пояснення ОСОБА_1 .

Проте, вказані документи взагалі не були надані позивачу для ознайомлення, про факт проведення службової перевірки повідомлено не було, а пояснення ОСОБА_1 , про які зазначається у вказаному Наказі були написані позивачем напередодні звільнення під впливом та під диктовку представника служби безпеки ТОВ «ПОСТ ФІНАНС».

Що стосується звільнення з посади керівника відділення № 47, міста Харків ТОВ «НОВА ПОШТА», в якому позивач працював за сумісництвом, то 22.04.2020 року йому було повідомлено, що в програмному забезпечення 1с, було сформовано обхідний лист 101-06567 від 22.04.2020 року, а в телефонному режимі повідомлено директором, що він повинен написати заяву про звільнення за угодою сторін, а у разі не згоди, його буде звільнено в примусовому порядку.

У зв`язку з чим, під тиском керівництва підприємства позивачем було написано заяву про звільнення 28.04.2020, тобто зі спливом 6 (шести) днів після отримання обхідного листа 101-06567 від 22.04.2020 року, шо додатково свідчить про те, що керівництво відділення № 47, м. Харків, ТОВ «НОВА ПОШТА» планувало звільнення позивача завчасно.

Враховуючи наведене, позивач підстав звільнення з посади начальника пункту надання фінансових послуг Філії № 2 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» не розуміє, зі звільненням не погоджується і вважає, що воно є незаконним та безпідставним, таким, що відбулося з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки посада, яку він займав, не передбачає безпосереднє обслуговування грошових цінностей, що унеможливлює його звільнення за п. 2. ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Крім цього при його звільнені допущені і інші порушення закону. А саме:

- не була запитана попередня згода виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, що є обов`язковим при розірванні трудового договору з підстав, передбачених п. 2 ч.І ст. 41 КЗпП України, у відповідності до статті 43 цього Кодексу;

- згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України Позивачу не була видана належно оформлена трудову книжка, розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП проведено не було; - згідно ч. 2 ст. КЗпП України Позивачу не була видана копія наказу про звільнення.

Щодо звільнення з суміщуваної посади керівника відділення № 47, міста Харків ТОВ «НОВА ПОШТА», зазначає, що звільнятися за угодою сторін не планував, заяву написав, оскільки перебував у стані сильного душевного хвилювання через тиск та погрози керівництва, яке завчасно планувало його звільнення.

Заяву про відкликання своєї заяви про звільнення направив посадовим особам ТОВ «НОВА ПОШТА».

Тобто з 30 квітня 2020 року позивач не працює, а отже, на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України, п.8 р.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, на його користь необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул склав один місяць, а тому борг за час вимушеного прогулу у ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» складає 11 472 гривень 12 копійок, за сумісництвом у ТОВ «НОВА ПОШТА» 26 956 гривень 68 копійок.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2020 року позовну заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Романенко Наталії Анатоліївни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» в особі філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 липня 2020 року цивільну справу № 646/3286/20 за позовом ОСОБА_1 , адвоката Романенко Наталії Анатоліївни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» в особі філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернуто до Червонозаводського районного суду м. Харкова для виконання вимог ч. 3 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» в особі філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Згідно супровідного листа Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2020 року справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 22 жовтня 2020 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» в особі філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» в особі філії №2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі відділення №47 міста Харкова Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Призначено судове засідання.

28 грудня 2020 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 посилаючись на наступне.

Так, 13 лютого 2018 року позивача було прийнято на роботу на посаду керівника відділення № 60 Parcel Shop Мережа відділень № 2 (Харків, Красноград) Філії м. Харків (наказ № 29-К від 12.02.2018 року про прийняття на роботу).

01.11.2019 року позивача було переведено на посаду керівника відділення № 47 Мережа відділень № 3 Філія м. Харків (наказ № 209-К від 01.11.2019 року про переведення).

30.04.2020 року позивача звільнено (наказ № 83-К від 30.04.2020 року про звільнення) за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП на підставі заяви від 28.04.2020 року.

Заява про звільнення від 28.04.2020 року є угодою сторін про припинення трудового договору яка підписана і працівником і роботодавцем і є належним доказом досягнення взаємної згоди про припинення трудових відносин.

Будь-яких доказів, що заяву про звільнення позивачем було підписано під тиском керівництва, при відсутності власного внутрішнього волевиявлення та під впливом психологічного тиску позивачем не надано.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року вирішено вважати належним відповідачем по справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «НоваПей» в особі філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року цивільну справу №646/3286/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» в особі філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу роз`єднано на два окремих провадження:

Провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» в особі філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якому залишити номер справи №646/3286/20, номер провадження 2/639/302/21, розгляд якої продовжено у даному судовому засіданні.

Провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року цивільну справу № 639/968/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - прийняти до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Призначено до розгляду в судове засідання.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні було встановлено, що 13 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 згідно наказу № 424 від 12.02.2018 року був прийнятий на посаду начальника пункту надання фінансових послуг Філії № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» в порядку переведення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА», що підтверджується копією трудової книжки позивача та копією наказу від 12.02.2018 року № 424-к. (а.с. 10)

Також, Позивач працював за сумісництвом на посаді керівника відділення № 47, міста Харків, згідно Наказу № 29-К від 12.02.2018 року. (а.с. 11, 56)

01.11.2019 року позивача було переведено на посаду керівника відділення № 47 Мережа відділень № 3 Філія м. Харків (наказ № 209-К від 01.11.2019 року про переведення). (а.с. 57)

Позивач в позові зазначає, що 22.04.2020 року йому було повідомлено, що в програмному забезпечення 1с, було сформовано обхідний лист 101-06567 від 22.04.2020 року, а в телефонному режимі повідомлено директором, що він повинен написати заяву про звільнення за угодою сторін, а у разі не згоди, його буде звільнено в примусовому порядку.

У зв`язку з чим, під тиском керівництва підприємства позивачем було написано заяву про звільнення 28.04.2020, тобто зі спливом 6 (шести) днів після отримання обхідного листа 101-06567 від 22.04.2020 року, шо додатково свідчить про те, що керівництво відділення № 47, м. Харків, ТОВ «НОВА ПОШТА» планувало звільнення позивача завчасно. (а.с. 57)

30.04.2020 року позивача звільнено (наказ № 83-К від 30.04.2020 року про звільнення) за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП на підставі заяви від 28.04.2020 року. (а.с. 58)

28 травня 2020 року позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» заяву про відкликання своєї заяви про звільнення за угодою сторін, де зазначив, що під час написання заяви перебував у стані сильного душевного хвилювання та наміру звільнятися не мав. (а.с. 12-13)

Із зазначеним звільненням позивач не згоден, вважає, що його було під дією психологічного примусу щодо позивача, у зв`язку з чим він підлягає поновленню на роботі та з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Так, трудові відносини усіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України, зокрема частиною 1 статті 1 вказаного Кодексу передбачено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності.

Статтею 2 КЗпП України встановлено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу).

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

За пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише за взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Звільнення за угодою сторін застосовується як підстава припинення трудових правовідносин у тому разі, коли жодна зі сторін трудового договору не має інших підстав для розірвання трудового договору, передбачених законодавством.

В п.19 Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, зі змінами та доповненнями, роз`яснено, що по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Позивач в своєму позові зазначає, що він написав заяву про звільнення під дією психічного примусу та насправді не мав наміру звільнятися.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 про те, що заяву про звільнення він написав внаслідок психічного примусу, суд дійшов наступних висновків.

Під психічним примусом слід розуміти вплив на волю особи різними способами (мімікою, словами, діями), щоб примусити її вчинити певне діяння. За психічного примусу особа завжди зберігає свободу вибору. При цьому кінцева мета, а саме вчинення особою певної дії чи утримання від вчинення якоїсь дії, досягається шляхом роз`яснення особі, яку примушують, або в іншій спосіб доведення до відома такої особи можливості настання негативних для неї наслідків у разі, якщо така особа не вчинить того діяння, яке від неї вимагається.

Водночас, посилаючись на психічний примус, внаслідок якого позивачем була написана заява про звільнення, ОСОБА_1 не зміг пояснити, який саме психологічний примус було вчинено відповідачем відносно нього, не пояснив настанню яких саме негативних для нього наслідків він намагався перешкодити, погодившись на написання такої заяви.

В частині 3 статті 12 ЦПК України зазначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заява про звільнення була написана всупереч її волі та під впливом психічного примусу.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з презумпції обов`язковості доведення обставин, на які посилається, саме стороною, яка стверджує про такі обставини, суд дійшов до висновку, що позивачем не було надано до суду жодних належних чи допустимих доказів того, що заява про звільнення не була результатом вільного розпорядження ним своїм конституційним правом на працю, написана була під впливом психічного примусу, а також, що звільнення її відповідачем відбулось без дотримання положень чинного законодавства, у зв`язку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та положень Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Сторони у справі також просили суд вирішити питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, якщо обов`язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено то витрати пов`язані із розглядом справи залишаються за позивачем по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 40, 47, 116, 147, 149, 235 КЗпП України, -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ТОВ «Нова пошта» в особі Відділення № 47 міста Харків ТОВ «Нова Пошта», юридична адреса: м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корпус 1, поверх 9.

Повний текст рішення складено 02.08.2021 року.

Суддя В. В. Труханович