ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/43/21Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

за участю секретарів Торопенко Н.М., Попової М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

третя особа Управління державного архітектурно - будівельного контролю Черкаської міської ради;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Кожем`як М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кожем`як Марини Олегівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2020 року, постановлене під головуванням судді Мельник І.О. у залі Соснівського районного суду м. Черкаси № 236, 13.10.2020 року о 14 год. 45 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про припинення порушень правил добросусідства, -

в с т а н о в и в :

11.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Управління державного-архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, про припинення порушень правил добросусідства.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що вона є власницею 14/25 частин будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 08.02.1995 року, посвідченого нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Старовойтовою Л.В., та згідно з рішенням від 08.07.2011 року, справа № 2-3353/11, отримала право на постійне користування земельною ділянкою для обслуговування існуючого житлового будинку, за який сплачується земельний податок (рішення № 667 від 24.07.1998 року).

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що її будинок згідно з технічним паспортом, має дерев`яні стіни, обкладені цеглою.

ОСОБА_1 посилається, що протягом останніх двох років відповідач ОСОБА_3 порушує її конституційне право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідач ОСОБА_3 у своєму дворі за адресою АДРЕСА_2 здійснила реконструкцію житлового будинку з добудовою та надбудовою мансардного поверху на підставі будівельного паспорту. На неодноразові звернення ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, звернення на гарячу урядову лінію, було повідомлено про підготовку до документальної перевірки будівництва у АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що в результаті перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 проводилось будівництво з відхиленням від будівельного паспорту, яке є самочинним, відповідач порушила норми закону, надавши недостовірні відомості у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, на підставі якої було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 просила суд скасувати декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 05.12.2016 року № ЧК 56 та скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , яка була проведена 21.03.2017 року, номер запису права власності 19656669, індексний номер 34472881 від 27.03.2017 року, на підставі декларації про готовність до експлуатації від 05.12.2016 року № ЧК 56.

Протягом розгляду судом справи позивачем ОСОБА_1 уточнювалися позовні вимоги, зокрема, у відповідності до заяви про уточнення позовних вимог від 20.02.2020 року, позивач просила суд скасувати декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 05.12.2016 року № ЧК 56, скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , яка була проведена 21.03.2017 року номер запису про право власності 19656669, індексний номер 34472881 від 27.03.2017 року, на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 05.12.2016 року № ЧК 56. Зобов`язати ОСОБА_3 забезпечити дотримання вимог щодо протипожежних розривів між належним їй житловим будинком за адресою АДРЕСА_2 після його реконструкції та частиною житлового будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 шляхом застосування конструктивних рішень, спрямованих на створення перешкод поширенню пожежі між будинками, а саме: зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок демонтувати вікна у житловому будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 у приміщенні «9» (санвузол) на рівні першого поверху, та у приміщенні «11» на рівні мансардного поверху, влаштувати зовнішню стіну довжиною 13,48 м житлового будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 без віконних прорізів зі сторони житлового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок змінити конструктивні характеристики житлового будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 шляхом доведення його до ІІІ ступеня вогнестійкості та підвищення категорії по межі вогнестійкості будівельних конструкцій та межі поширення вогню по цих конструкціях, як передбачено ескізним проектом «Добудова та надбудова мансардного поверху до житлового будинку, реконструкція літньої кухні та бані, влаштування альтанки по АДРЕСА_3 » 2013 року, зокрема: «Конструктивна схема будинку вирішена з існуючих цегляних та частково дерев`яних несучих стін, обкладених цеглою (добудова стіни цегляні) та об`єднаних перекриттям в єдину систему… 1) Ступінь вогнестійкості житлового будинку ІІІ…3) Ступінь вогнестійкості несучих конструкцій прийнятий не менше REI 45 i EI 45 відповідно, а групу за межею поширення вогню М0».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про припинення порушень правил добросусідства відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кожем`як М.О. оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування позовних вимог скаржник зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону і обставинам справи, оскільки при винесенні рішення допущені істотні порушення вимог норм матеріального та процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Скаржник вказує, що при розгляді справи, та винесенні оскаржуваного рішення, районним судом не дотримано вимог ст. 263 ЦПК України та порушені права позивача, гарантовані пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенції) щодо забезпечення ефективного та справедливого судового розгляду.

Дослідження та оцінка доказів, поданих позивачем, судом першої інстанції здійснювались упереджено та не об`єктивно, при винесенні оскаржуваного рішення судом не дотримано вимог щодо, всебічності та повноти судового розгляду та безпідставно не з`ясовано усіх юридично значущих обставин у справі. Судом не надано оцінку змагальним документам та доказам, наданих позивачем, що доводять здійснення будівництва будинку відповідачем (з попереднім знесенням будинку, що не передбачено будівельним паспортом) з відхиленням від будівельного паспорту та з істотним порушенням будівельних норм, що свідчить, що такі аргументи не були «почуті», тобто ретельно не розглянуті та проігноровані судом.

Скаржник посилається, що при розгляді справи районним судом необгрунтовано не взято до уваги факти, викладені у висновку експертів від 20.12.2019 року № 6/91 за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи на підставі ухвали суду від 06.09.2019 року, які доводять, що житловий будинок відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає проектно-технічній документації, будівельному паспорту та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва.

В апеляційній скарзі скаржник звертає увагу на те, що експертом надано відповідь на питання, за яких умов реконструкція будинку відповідача могла б бути здійснена при збереженні існуючих відстаней між будинками позивача і відповідача до реконструкції будинку відповідачем, але цей суттєвий для вірного вирішення справи аргумент судом безпідставно проігноровано.

Отже, всупереч вимогам цивільного процесуального закону, судом першої інстанції не надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, та безпідставно не мотивовано відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), що зумовило невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказане призвело до невірного вирішення справи по суті та ухвалення несправедливого, незаконного і необгрунтованого рішення по даній справі, вважає скаржник.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано вимог ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 16 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, щодо відповідальності відповідача ОСОБА_3 за наведення недостовірних даних, зазначених у поданій нею декларації про готовність об?єкта до експлуатації, та судом не враховано вимоги ч. І ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ від 23.05. 2011 року № 553 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), на підставі чого Управління ДАБК після факту реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 05.12.2016 року № ЧК 56 відповідачу при наявності скарг позивача ОСОБА_1 від 24.11.2016 року, від 16.01.2017 року, від 23.02.2017 року, від 10.04.2017 року про будівництво відповідачем об`єкту по АДРЕСА_2 з порушенням державних будівельних норм зобов`язане було здійснити у передбачений законом строк (протягом трьох місяців з дня подання декларації) перевірку достовірності даних, наведених у зареєстрованій ним декларації та скасувати її на підставі установлення факту наведення у ній замовником (відповідачем) недостовірних даних.

Судом повністю проігноровано факт експлуатації відповідачем будинку, побудованого з порушенням вимог пожежної безпеки щодо будинку позивача, та судом не забезпечено вжиття превентивних заходів, спрямованих на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій (пожежі) та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров?ю позивача та житловому будинку, що належить їй на праві власності, вказує скаржник.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кожем`як М.О. зазначає, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів та поклав їх в основу оскаржуваного рішення, а саме листа Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 22.05.2017 року № 2886- 2, рішення Черкаської міської ради про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_3 , № 296 від 11.03.2011 року, висновку будівельно- технічної експертизи № 02/19/Буд від 15.01.2019 року, виконаної приватним експертом на замовлення відповідача, з істотними порушеннями вимог Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних - досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, з вибірковим наданням відповідачем вихідних даних для проведення експертизи та без залучення позивача), чим порушено вимоги ст.ст. 76-81 ЦПК України.

Разом з тим, на думку скаржника, суд першої інстанції порушив вимоги матеріального права, а саме п. 3.25* ДБН 360-92** шляхом ототожнення поняття «відстані між будинками» та «протипожежні розриви між будинками», у зв`язку з чим помилково прийшов до висновку, що протипожежних розривів між будинком позивача та відповідача не існувало на час видачі відповідачу 02.08.2013 року будівельного паспорту № 405-бп.

Представник ОСОБА_1 адвокат Кожем`як М.О. вказує, що оскаржуване рішення суду, всупереч вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України, ґрунтується на припущеннях суду щодо зменшення пожежних розривів між домоволодіннями позивача і відповідача внаслідок прибудови літ. «а» (ґанку, переобладного у веранду, рік побудови - 2004) до будинку позивача та право власності, на яку визнано у 2011 року, тобто до 02.08.2013 року - за два роки до видачі відповідачу будівельного паспорту, яким передбачено дотримати мінімальну відстань 8 м до будинку позивача.

При цьому, судом першої інстанції помилково, всупереч п. 3.25 ДБН 360-92**, ототожнено поняття «відстані між будинками» та «протипожежні розриви між будинками».

У скарзі зазначається, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем ОСОБА_3 здійснена реконструкція будинку по АДРЕСА_2 «на існуючому фундаменті» ґрунтуються на припущеннях, недопустимих доказах та суперечать наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, технічній документації на будинок відповідача до та після його перебудови.

В цілому, скаржник зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено принцип верховенства права та рівності сторін шляхом винесення немотивованого судового рішення від 13.10.2020 року без посилання на докази, які судом були відхилені, та зазначення мотивів їх відхилення, невжиття судом заходів реагування на зловживання процесуальними правами відповідачем в частині порушення процедури обміну змагальними документами (в т.ч. надання відповідачем до суду і позивачу різних варіантів відзиву; ненадання відповідачем письмових доказів позивачу одночасно з поданням їх до суду), передбаченої ч. 9 ст. 83 ЦПК, неврахування судом вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кожем`як М.О. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2020 року по справі № 712/12338/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про припинення порушень правил добросусідства. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме: скасувати декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 05.12.2016 року № ЧК 56, скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , яка була проведена 21.03.2017 року, номер запису про право власності 19656669, індексний номер 34472881 від 27.03.2017 року, на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 05.12.2016 року № ЧК 56;

- зобов`язати ОСОБА_3 забезпечити дотримання вимог щодо протипожежних розривів між належним їй житловим будинком за адресою АДРЕСА_2 після його реконструкції та частиною житлового будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 шляхом застосування конструктивних рішень, спрямованих на створення перешкод поширенню пожежі між будинками, а саме:

зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок демонтувати вікна у житловому будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 у приміщенні «9» (санвузол) на рівні першого поверху та у приміщенні «II»на рівні мансардного поверху та влаштувати зовнішню стіну довжиною 13,48 м житлового будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 без віконних прорізів зі сторони житлового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок змінити конструктивні характеристики житлового будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 шляхом доведення його до III ступеня вогнестійкості та підвищення категорії по межі вогнестійкості будівельних конструкцій та межі поширення вогню по цих конструкціях, як передбачено ескізним проектом «Добудова та надбудова мансардного поверху до житлового будинку, реконструкція літньої кухні та бані, влаштування альтанки по АДРЕСА_3 » 2013 року, зокрема: «...Конструктивна схема будинку вирішена з існуючих цегляних, та частково дерев`яних несучих стін, обкладених цеглою (добудова - стіни цегляні) та об`єднаних перекриттям в єдину систему... 1) Ступінь вогнестійкості житлового будинку - III. ... 3) Ступінь вогнестійкості несучих конструкцій прийнятий не менше REI 45 і ЕІ 45 відповідно, а групу за межею поширення вогню МО». Судові витрати стягнути з відповідача.

01 грудня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення на апеляційну скаргу у зв`язку з винесенням постанови Черкаського апеляційного суду від 19.11.2020 року у справі № 2-3353/11.

ОСОБА_1 вказує, що постанова від 19.11.2020 року у справі № 2-3353/11 доводить станом на 2019 рік порушення прав позивача ОСОБА_1 самочинним будівництвом відповідача ОСОБА_3 . У вказаній постанові не встановлені факти порушення прав ОСОБА_3 станом на 2011 рік та станом до 2016 року до знесення будинку відповідача та будівництва нової споруди, а лише станом на 2019 рік.

На думку ОСОБА_1 , вказана постанова від 19.11.2020 року лише вкотре доводить порушення прав позивача ОСОБА_1 здійсненням нового будівництва з відхиленням від будівельного паспорту ОСОБА_3 у 2016 році. Оскільки відповідачем ОСОБА_3 після будівництва нового будинку по АДРЕСА_2 (зі знесенням попередньої будівлі) влаштовано вікна в стіні, яка з часу її будівництва до 2016 року була протипожежною обкладеною цеглою та глухою (без вікон) в сторону будинку позивача, та відповідачем використано для будівництва стін будинку АДРЕСА_3 не цеглу, а ЮСБ панелі (орієнтовно -стружкові плити) по дерев`яному каркасу, то станом на 2019 рік дотримання нормативного протипожежного розриву вже не було забезпечено між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 внаслідок недобросовісних дій ОСОБА_3

ОСОБА_1 вважає, що правова оцінка, надана у постанові від 19.11.2020 року по справі № 2-3353/11, є припущенням експерта ОСОБА_4 у висновку будівельно-технічної експертизи від 15 січня 2019 року та порушенню прав ОСОБА_3 станом на 2019 рік, рішення суду від 08.07.2011 року не є обов`язковим для суду при розгляді справи № 712/12338/18, оскільки зазначене спростоване позивачем ще до винесення вказаної постанови та підтверджується наявними у справі доказами.

Крім того, вона зазначає, що під час нового розгляду справи № 2-3353/11, всупереч вимогам ч. 1 ст. 417 ЦПК України, апеляційним судом не виконані вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.10.2020 року по вказаній справі щодо необхідності проведення судової будівельної-технічної експертизи на підставі ухвали суду, чим судом істотно порушено норми процесуального права, що призвело до винесення незаконного рішення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 19.11.2020 року у справі № 2-3353/11 лише підтверджено, що станом на 15.01.2019 року, тобто після будівництва нового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , відстань між житловим будинком АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 не відповідає вимогам ДБН (оскільки повинна становити 10 м.), що лише доводить порушення прав ОСОБА_1 як власника будинку АДРЕСА_1 будівництвом ОСОБА_3 у 2016 році будинку по АДРЕСА_2 з відхиленням від будівельного паспорту.

ОСОБА_1 зазначає, що до здійснення у 2016 році нового будівництва відповідачем ОСОБА_3 вимоги державних будівельних норм, в тому числі протипожежні розриви між будинками позивача № 8 та відповідача АДРЕСА_2 були дотримані.

У поясненнях акцентується увага на тому, що у прибудові літ. «№ А4-1» здійснене внутрішнє переобладнання та перепланування без зміни геометричних розмірів в сторону відповідача ОСОБА_3 . Крім того, на час звернення у 2018 році ОСОБА_3 з апеляційною скаргою на рішення суду від 08.07.2011 року здійсненне переобладнання у прибудові літ. «А4-1» взагалі вже не вважається самочинним в силу закону (Постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406, якою затверджено «Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єктів не підлягає прийняттю в експлуатацію»).

Згідно технічного паспорту 2000 року, що надавався ОСОБА_3 для отримання будівельного паспорту, вказано, що рішенням Соснівського райвиконкому № 584 від 18.10.2000 року відповідачу ОСОБА_5 АДРЕСА_3 погоджено оформлення права власності на переобладнану із сараю літню кухню літ. Б., В. та самочинних прибудов до житлового будинку літ. «А-1» - стіни літ. «а1», літ. «а2».

Отже, на час узаконення ОСОБА_3 самочинної прибудови літ. «а2» у 2000 році прибудова літ. «А4-1» до житлового будинку позивача ОСОБА_1 уже була закінчена будівництвом у 1998 році та не є самочинною. Оскільки самочинна прибудова літ. «а2» до будинку ОСОБА_3 була узаконена, то органом місцевого самоврядування повинно було бути встановлено дотримання вимог ДБН в частині дотримання протипожежних розривів до житлового будинку АДРЕСА_1 , належного позивачу.

Щодо житлової кімнати 1-8, ОСОБА_1 вказує, що згідно технічно паспорту, станом на 02.02.2011 року в житловому будинку позивача ОСОБА_1 літ. «А-1» житлова кімната розміром 3,95 м. х 5,95 м зазначена «1-8» та наявна помітка про самочинне переобладнання. Таким чином, у будинку літ. «А-1» здійснене внутрішнє переобладнання житлової кімнати «1-8» без зміни геометричних розмірів. На час звернення у 2008 році ОСОБА_3 з апеляційною скаргою на рішення суду від 08.07.2011 року здійснене переобладнання у житловій кімнаті «1-8» взагалі не вважається самочинним в силу п. 1 «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406.

Отже, ОСОБА_1 вказує, що до знесення попереднього будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3 та будівництва нового у 2016 році та станом на час визнання права власності позивачу ОСОБА_1 на самочинно влаштовану житлову кімнату «1-8» у будинку літ. «А-1» рішенням суду від 08.07.2011 року права ОСОБА_3 як власника сусіднього домоволодіння не були порушені.

В поясненнях ОСОБА_1 зазначає аналогічні вимоги, що й в апеляційній скарзі.

14 грудня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_3 зазначає, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси є правомірним, а доводи скаржника ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права не знаходять свого підтвердження у жодному з тверджень, викладених в апеляційній скарзі на вказане рішення.

ОСОБА_3 вважає рішення Сосніського районного суду м. Черкаси від 13.10.2020 року винесене з дотриманням норм чинного законодавства України та з дотриманням вищевказаних норм матеріального та процесуального права. Жоден із приписів ст. 376 ЦПК України не знайшов свого підтвердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2020 року, а тому обґрунтування скаржника є повністю абстрактними та надуманими, і викладені виключно з підстав незгоди з винесеним рішенням та особистих амбіцій, а не з підстав очевидної неправосудності оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_3 вважає, що доводи скаржника стосовно того, що дослідження та оцінка доказів, поданих позивачем, судом першої інстанції здійснювалось упереджено та необ?єктивно, а при винесенні оскаржуваного рішення судом не дотримано вимог всебічності та повноти судового розгляду та безпідставно не з`ясовано усіх юридично значущих обставин у справі, є хибними. Вона вказує, що судом першої інстанції при розгляді даної справи було досліджено на надано правову оцінку тим доказам, які були надані позивачем. Разом з цим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про відмову у задоволенні позовних вимог, повною мірою установив, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, і залежно від установленого, вирішив питання про відмову у задоволенні позовних вимог, врахувавши практику Європейського суду з прав людини.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тому районний суд зазначив у своєму рішенні, що аргументи позивача не дають підстав для висновку про здійснення порушень відповідачами, пов`язаними з здійсненням реконструкції житлового будинку, які б призвели або могли призвести до порушень прав позивача.

Що стосується доводів скаржника про ніби - то, здійснення ОСОБА_3 будівництва будинку ( з попереднім знесенням будинку, що не передбачено будівельним паспортом) з відхиленням від будівельного паспорту та з істотним порушенням будівельних норм, то зазначає наступне.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті позовних вимог, виходив з того, що згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Отже, судом при винесенні оскаржуваного рішення враховано, що законодавцем чітко визначені підстави для скасування реєстрації такої декларації, і при цьому, наголошено, що вони мають існувати саме на момент дати реєстрації декларації.

Відповідач звертає увагу, що на дату реєстрації декларації, інформація, яка зазначалася в ній, відповідала дійсності, розбіжності між даними, зазначеними у декларації і фактично здійсненою реконструкцією були відсутні, що підтверджувалося наданим технічним паспортом реконструйованого об`єкту: об`єкт реконструкції розташовувався на належній забудовнику на праві приватної власності земельній ділянці, реконструкція здійснювалася на підставі чинного на час реєстрації декларації будівельного паспорта.

Дію будівельного паспорта було скасовано 03.10.2017 року, тобто більш ніж через 10 місяців після реєстрації декларації та реєстрації прав власності на реконструйований об`єкт. Водночас, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, будівельний паспорт вичерпує свою дію фактом виконання.

ОСОБА_3 у відзиві зазначає, що викладені доводи в апеляційній скарзі зводяться лише до незгоди позивача з рішенням суду.

За вище викладеного, ОСОБА_3 вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для його скасування.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об?єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про припинення порушень правил добросусідства, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем позовних вимог щодо порушення її прав, посилаючись, що дію будівельного паспорта було скасовано 03.10.2017 року, тобто більш ніж через 10 місяців після реєстрації декларації та реєстрації прав власності на реконструйований об`єкт. Судом встановлено, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, будівельний паспорт вичерпує свою дію фактом виконання. Тому скасування будівельного паспорту після реєстрації як декларації, так і права власності на нерухомий об`єкт не може слугувати підставою для скасування реєстрації декларації, оскільки на момент вчинення відповідних дій він був чинним.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що пожежних розривів між вказаними домоволодіннями у розмірі 8 м не існувало на час видачі відповідачу 02.08.2013 року будівельного паспорту № 405-бп та введенням в експлуатацію об`єкта реконструкції 05.12.2016 року.

За встановлених судом обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що аргументи позивача не дають підстав для висновку про здійснення порушень відповідачем, пов`язаними з здійсненням реконструкції житлового будинку, які б призвели або могли призвести до порушень прав позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 належить 14/25 частин будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 08.02.1995 року та згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.07.2011 року.

Власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , яка набула право власності на дане домоволодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.02.1988 року № 2-871 та договору купівлі-продажу від 14.07.1988 року № 2-4659.

Право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.03.2005 року № 19.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 була здійснена реконструкція належного їй житлового будинку з добудовою та надбудовою мансардного поверху, літньої кухні з розташуванням бані та добудовою вольєру та влаштування альтанки на підставі будівельного паспорту № 405-бп, виданого Департаментом архітектури, містобудування та інспектування 02.07.2013 року та повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого Інспекцією ДАБК у Черкаській області від 11.09.2013 року № ЧК91.

Після проведення реконструкції відповідачем ОСОБА_3 , на підставі зареєстрованої в ДАБІ декларації про готовність об?єкта до експлуатації від 05.12.2016 року № ЧК56 зареєстроване право власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2 27.03.2017 року.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов?язків власник зобов?язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов?язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14, зазначено, що добросовісність (пункт 6 ст. 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загально соціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема, в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Рішенням № 1220 Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 03.10.2017 року скасована дія будівельного паспорту забудови земельної ділянки від 02.07.2013 року № 405-бп на підставі того, що даний будівельний паспорт, виданий з порушенням п.1.4 розділу І «Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки» та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об?єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За визначенням п. 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», визначено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об?єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів; 6) реєстрація права власності на об?єкт містобудування.

Таким чином, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на дану земельну ділянку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 29 цього Закону передбачено, що містобудівні умови та обмеження є однією із основних складових вихідних даних, і відповідно до ст. 31 вказаного Закону повинні враховуватися при розробленні проектної документації на будівництво.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено порядок прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об?єктів.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів також визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461.

Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 року № 750), прийняття в експлуатацію об?єктів, що належать до I-III категорії складності, та об?єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об?єкта до експлуатації (далі - декларація).

Згідно з п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, датою прийняття в експлуатацію об?єкта вважається дата реєстрації декларації.

Пунктом 18 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів встановлено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно декларації, зареєстрованої 05.12.2016 року, будівництво об?єкта відбувалось на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 11.09.2013 року, зареєстрованої Інспекцією ДАБК за № ЧК91, відповідно достовірність поданих даних має стосуватись зареєстрованої декларації про готовність до експлуатації.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи вірно зазначено, що можливість виявити факти, що вказували б на недостовірність даних декларації, кореспондується із здійснення Управлінням ДАБК покладених на нього завдань, що до архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об?єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів визначено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у зареєстрованій декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які є підставою вважати об?єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення враховано, що законодавцем чітко визначені підстави для скасування реєстрації такої декларації, і при цьому наголошено, що вони мають існувати саме на момент дати реєстрації декларації.

Районним судом при вирішенні спору було вірно встановлено та зазначено, що на дату реєстрації декларації, інформація, яка зазначалася в ній, відповідала дійсності, розбіжності між даними, зазначеними у декларації і фактично здійсненою реконструкцією були відсутні, що підтверджувалося наданим технічним паспортом реконструйованого об`єкту: об`єкт реконструкції розташовувався на належній забудовнику на праві приватної власності земельній ділянці, реконструкція здійснювалася на підставі чинного на час реєстрації декларації будівельного паспорта, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Черкаської міської ради від 11.03.2011 року № 296 було надано ОСОБА_3 містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки під реконструкцію житлового будинку. Дане рішення є чинним.

Із матеріалів справи вбачається, що дію будівельного паспорта було скасовано 03.10.2017 року, тобто більш ніж через 10 місяців після реєстрації декларації та реєстрації прав власності на реконструйований об`єкт. Водночас, після реєстрації права власності на збудований об?єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об?єкту до експлуатації, будівельний паспорт вичерпує свою дію фактом виконання.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що скасування будівельного паспорту після реєстрації як декларації, так і прав власності на нерухомий об`єкт не може слугувати підставою для скасування реєстрації декларації, оскільки на момент вчинення відповідних дій він був чинним.

Згідно даних листів Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, Управління ДАБІ у Черкаській області вбачається, що дію будівельного паспорта було скасовано у зв?язку з встановленням його видачі з порушенням плану зонування території, оскільки земельна ділянка, на якій розміщено будинок, що підлягав реконструкції, знаходиться в зоні озеленених територій загального користування.

Разом з тим, як вбачається з листа Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 22.05.2017 року № 2886-2 реконструкція та технічне переоснащення будівель і споруд в цій зоні можлива, якщо це не приведе до збільшення невідповідностей генеральному плану. Запроектована реконструкція житлового будинку з добудовою розміщена в межах продовження контуру існуючих стін і не змінює відстані від будинку до меж земельної ділянки та існуючого будинку на сусідній земельній ділянці.

Господарські будівлі розташовуються в існуючих будівлях, що реконструюються, або є тимчасовими і не мають фундаменту.

Зважаючи на зазначене, існуючі відстані між будівлями не змінилися, протипожежний стан сусідніх будівель не погіршився, невідповідність містобудівній документації не збільшилася.

Згідно затвердженого рішенням Черкаської міської Ради від 04.12.2014 року № 2-513 Плану зонування території м. Черкаси, а саме : п. 5.3.3. пояснювальної записки дозволяється реконструкція та технічне переоснащення будівель і споруд, якщо це не призведе до невідповідностей Зонінгу.

Судом встановлено, що видача будівельного паспорту здійснювалася 02.07.2013 року, тобто до прийняття рішення Черкаської міської Ради від 04.12.2014 року № 2-513, яким затверджено План зонування території м. Черкаси. Отже, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного суду відзначає, що питання відносно правомірності скасування будівельного паспорту було предметом розгляду Черкаського окружного адміністративного суду, за наслідками якого 07.03.2019 року постановлене рішення про задоволення позову ОСОБА_3 , визнано протиправним та скасовано рішення головного інспектора нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Ільченка І.С. від 03.10.2017 року № 1220 про скасування дії будівельного паспорту забудови земельної ділянки від 02.08.2013 року № 405-бп. Рішення суду переглядалося апеляційною інстанцією та набрало законної сили 25.07.2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який оцінив наявні у справі докази та прийшов до обгрунтованого висновку, що підстави для скасування зареєстрованої в ДАБІ декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05.12.2016 року № ЧК 56 відсутні, а вимоги про скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_2 , проведеної 27.03.2017 року є похідними, і не обґрунтовувалися позивачем іншими підставами, тому вони задоволенню не підлягають.

Отже, посилання ОСОБА_1 щодо здійснення відповідачем ОСОБА_3 самовільної реконструкції будинковолодіння АДРЕСА_2 не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду та наявних у матеріалах справи доказів, тому вимоги апеляційної скарги, які є аналогічними позовним вимогам позивача, не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що в провадженні апеляційного суду перебували матеріали цивільної справи № 2-3353/11, за результатами розгляду якої, постановою Черкаського апеляційного суду від 19.11.2020 року було скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудовані споруди, а саме: прибудови (літ. «а», літ. «а2», літ. «А4-1») та самочинно влаштовану житлову кімнату 1-8 у будинку (літ. «А-1»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 131-136).

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги порушенням її прав відповідачем, посилалась на наявність у неї права власності на вказані споруди, але право власності позивача на самочинні споруди скасовано судом на даний час, але скаржник наполягає на порушенні вимоги ДБН, здійсненою ОСОБА_3 реконструкції будинку.

Оцінюючи посилання позивача ОСОБА_1 та доводи її апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що районним судом було вірно встановлено, що пожежних розривів між домоволодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у розмірі 8 м не існувало на час видачі відповідачу ОСОБА_3 02.08.2013 року будівельного паспорту № 405-бп та введення в експлуатацію об?єкта реконструкції 05.12.2016 року, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи про недотримання вказаної відстані вказується у листах Управління ДАБІ в Черкаській області, а також у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6/91 від 20.12.2019 року та висновку експерта ОСОБА_4 № 02/19/буд від 15.01.2019 року.

Однак, з технічної документації на домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , із пояснень судових експертів Гнатка В.Г., Тарана В.І. та Гуржій Т.М., наданих під час розгляду справи, достеменно встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 здійснена реконструкція будинку АДРЕСА_2 на існуючому фундаменті, без зміни його місця розташування та зміни відстані до межі із земельною ділянкою позивача.

Судові експерти підтвердили, що при натурному огляді домоволодінь сторін, вивченні технічних паспортів не вбачається зміни місця розташування будинку ОСОБА_3 стосовно межі з сусідньою земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку, що реконструкція ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_2 не призвела до зменшення пожежних розривів із домоволодінням позивача ОСОБА_1 , з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду. Тому доводи скаржника не знайшли свого підтвердження належними доказами в матеріалах справи і вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стосовно того, що відповідачем ОСОБА_3 не було вчинено будь - яких протиправних дій щодо зменшення протипожежних розривів чи відхилення від проекту реконструкції, а тому підвищення пожежної безпеки на вимогу позивача ОСОБА_1 за рахунок відповідача є необгрунтованим і таким, що не відповідає правилам добросусідства.

Враховуючи вищевикладені норми права, обставини справи, наявні в матеріалах справи докази як в підтвердження позовних вимог так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, який прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вказавши, що оскільки підстави для скасування зареєстрованої в ДАБІ декларації про готовність об?єкта до експлуатації від 05.12.2016 року № ЧК56 відсутні, а вимога про скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2 , проведеної 27.03.2017 року є похідною, і не обгрунтовуються позивачем іншими підставами, то вони задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 48 ЦПК України сторони в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною 1 ст. 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Згідно ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

У відповідності до ч. 4 ст. 51 ЦПК України про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановлюється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Як вбачається із заявлених вимог позивача ОСОБА_1 , та врахуванням уточнених позовних вимог позивач просила скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , яка була проведена 21.03. 2017 року, номер запису про право власності 19656669 від 27.03. 2017 року.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 , якою визначено коло осіб для участі у розгляді справи, не вказує в якості відповідача орган, до компетенції якого відноситься вирішення питання щодо скасування державної реєстрації права власності на будинок, так як нею пред`явлено позовні вимоги лише до відповідача ОСОБА_3 .

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду, звертає увагу, що навіть у разі доведеності позовних вимог позивачем, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо скасування реєстрації права власності, оскільки така вимога пред`явлена лише до відповідача ОСОБА_3 , яка є єдиним відповідачем по справі, а інший відповідач не вказаний позивачем, який має повноваження щодо вирішення питання скасування державної реєстрації права власності на будинок.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кожем`як М.О. необґрунтованими, оскільки доводи скаржника не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що доводи апеляційної скарги скаржника є аналогічними тим доводами, які були викладені позивачем в позовній заяві, оцінку яким дав суд першої інстанції, тому доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, також відсутні нові докази в апеляційній скарзі, які б слугували підставою для скасування рішення районного суду, судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відсутність підстав задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, які залишаються за сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кожем`як Марини Олегівни залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про припинення порушень правил добросусідства - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 30 березня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко