ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/927/21 Справа № 205/8516/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2020 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНРОМ» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження майна підприємства при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ТОВ «ВЕТО» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ТОВ «ВЕТО». 19 жовттня 2018 року близько 04 год. 00 хв., перебуваючи за кермом автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , 2016 року випуску, на пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпро, поблизу будинку № 34, ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не впорався з кермом та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого пошкоджено транспортний засіб, що знаходиться у тимчасовому користуванні ТОВ «ВЕТО», що належить на праві власності ТОВ «КОНРОМ».

З огляду на викладене, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕТО» матеріальну шкоду, завдану працівником у розмірі 228 735,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2020 року позов ТОВ «ВЕТО» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕТО» суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 228 735 грн. коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки вина працівника встановлена відповідним актом судової влади, а факт відшкодування такої шкоди позивачем третій особі підтверджено відповідним доказом у вигляді платіжного доручення, на підставі положень ст. 1191 ЦК України позивач набув право зворотної вимоги до того працівника, з чиєї вини було заподіяну таку шкоду.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що сума у розмірі 228 735,00 грн. не є сумою матеріальної шкоди, що підлягає стягненню, оскільки не враховано фізичний знос автомобіля та не визначено вартість придатних залишків. Висновок експерта не є належним доказом у справі, оскільки був складений за ініціативою ТОВ «КОНРОМ», експерт про кримінальну відповідальність не попереджався. Крім того, під час укладання договору про повну матеріальну відповідальність від 07 березня 2016 року він обіймав посаду водія-охоронника, однак 01 червня 2017 року був переведений на посаду охоронника 3-го розряду Відділення швидкого реагування та нового договору про повну матеріальну відповідальність не укладав. Позивачем не доведено правомірність користування пошкодженим транспортним засобом, оскільки договір оренди нотаріально не посвідчений.

Представник ТОВ «ВЕТО» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач у справі перебуває у трудових відносинах із ТОВ «ВЕТО» працюючи на посаді охоронника 3-го розряду Відділення швидкого реагування (а.с. 9 том 1).

07 березня 2016 року між ТОВ «ВЕТО» та ОСОБА_1 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.10). В той же день, відповідачем власноруч підписано підписку матеріально відповідальної особи, за змістом якої ОСОБА_1 ознайомлений з правилами роботи і зобов`язується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно матеріальних цінностей та коштів, а також, дотримуватись порядку та строків подання звітності (а.с.12, том 1).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року у справі № 204/794/19 закрито справу відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ст. 247 КупАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (а.с. 68-69 том 2).

Разом із цим, вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 19 жовтня 2018 року о 04 год. 00 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , 2016 року випуску, біля буд. 36 по пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпро, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок дорожньотранспортної пригоди водію ОСОБА_1 та пасажиру було спричинено тілесні ушкодження, а транспортному засобу механічні пошкодження.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, особистих пояснень ОСОБА_1 , 18 жовтня 2018 року останній разом із іншим працівником ТОВ «ВЕТО» ОСОБА_2 , знаходячись на робочому місті в робочий час, вживали спиртні напої, внаслідок чого скоїли дорожньо транспортну пригоду та завдали матеріальної шкоди підприємству, що підтверджується також актом перебування на роботі у нетверезому стані працівників ТОВ «ВЕТО», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , складеного 19 жовтня 2018 року о 07 год. 00 хв. (а.с.15-16, том 1). Факт перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані засвідчено також висновком КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16 ДОР», оформленим у вигляді листа від 23 жовтня 2018 року, що містить інформацію про рівень алкоголю в крові відповідача 1,6 % станом на 19 жовтня 2018 року, аналіз крові на алкоголь № 1493 від 19 жовтня 2018 року (а.с.17 том 1).

Власником автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , 2016 року випуску, є ТОВ «КОНРОМ». Вказаний транспортний засіб передано в строкове платне користування ТОВ «ВЕТО» на підставі договору оренди від 01 березня 2016 року та акту прийому-передачі від 01 березня 2016 року (а.с. 184-186, том 1).

Згідно п. 2.1. вказаного договору у разі пошкодження автомобіля з вини орендаря, останній зобов`язаний відшкодувати орендодавцю в повному розмірі шкоду, пов`язану з таким пошкодженням, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно висновку експертного дослідження № 204/18А від 14 грудня 2018 року, виконаного судовим експертом Пилипенко А.С., вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , 2016 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 228 735 грн. 00 коп. (а.с.102-116 том 1).

За даними платіжного доручення № 13326 від 23 вересня 2019 року ТОВ «Вето» здійснило платіж на адресу ТОВ «Конром» у розмірі 228 735 грн. 00 коп. із призначенням платежу: «відшкодування матеріальної шкоди в повному розмірі згідно висновку експерта від 14 грудня 2018 року» (а.с. 5 том 2).

За загальним правилом юридична особа, яка відшкодувала збиток, нанесений його працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) або цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до зазначеного працівника фактичного винуватця завданого збитку у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

В даному випадку обставина перебування у трудових правовідносинах відповідача із ТОВ «Вето», підтверджена письмовими доказами, і сторонами не оспорювалась.

Як було встановлено судом, позивач, у користуванні якого знаходився транспортний засіб «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , 2016 року випуску, відшкодував у повному обсязі шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, власнику такого майна ТОВ «Конром».

Правомірність користування вказаного транспортного засобу підтверджується договором оренди від 01 березня 2016 року, укладений між юридичними особами, тобто між суб`єктами підприємництва, який не потребував обов`язкового нотаріального посвідчення та актом прийому-передачі від 01 березня 2016 року.

Вказана матеріальна шкода була заподіяна без взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, лише за участю транспортного засобу «Renault Logan», а відтак в даному випадку відсутні підстави для застосування інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для компенсації за спричинену такому майну матеріальну шкоду.

Згідно п. 20 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Факт протиправної поведінки відповідача, його вина та прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією працівника і шкодою, яка настала внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, встановлені постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року у справі № 204/794/19, що набула чинності у передбаченому законом порядку. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частина 1 ст. 130 КЗпП України закріплює загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників, згідно яких працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

За змістом ч. 2 ст. 132 КЗпП України матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Зокрема, повна матеріальна відповідальність за пряму дійсну шкоду, заподіяну у нетверезому стані, встановлена п. 4 ст. 134 КЗпП. Обмежуючи, за загальним правилом, матеріальну відповідальність за пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації їх працівниками, законодавець не визнав за можливе поширити цю пільгу на працівників, що завдали шкоди у нетверезому стані.

Відповідно до п. 10 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29 грудня 1992 року при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п. 4 ст. 134 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Маючи на увазі, що заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обов`язків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається.

Відповідно до вимог ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року під прямою дійсною шкодою пропонується розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Як встановлено судом, висновком експертного дослідження № 204/18А від 14 грудня 2018 року, виконаного судовим експертом Пилипенко А.С., відновлення пошкоджень транспортного засобу визнано економічно не доцільним через характер та вартість отриманих пошкоджень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , 2016 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначена у розмірі його ринкової вартості в сумі 228 735 грн. 00 коп.

Власник також визнав вказаний транспортний засіб фактично знищеним, та погодився прийняти компенсацію у розмірі його ринкової вартості.

Приймаючи до уваги наявність права вимоги у позивача за даним позовом, підстав для покладення повної матеріальної відповідальності на відповідача, як працівника, та доведеності розміру спричиненої шкоди у передбаченому законом порядку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з сумою матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така сума визначена висновком кваліфікованого судового експерта у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року.

Належних та допустимих доказів на спростовування визначеного розміру матеріальної шкоди суду не надала.

Незгода відповідача з висновком експерта є безпідставною, враховуючи, що з клопотанням про призначення судової експертизи відповідач не звертався.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час укладання договору про повну матеріальну відповідальність відповідач обіймав посаду водія-охоронника, однак в подальшому був переведений на посаду охоронника 3-го розряду Відділення швидкого реагування, та нового договору про повну матеріальну відповідальність не укладав, підлягають відхиленню, оскільки за змістом укладеного договору від 07 березня 2016 року, зокрема пункту 9 дія цього договору поширюється на на весь час роботи працівника за трудовим договором на ТОВ «ВЕТО».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено правомірність користування транспортним засобом, пошкодженим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають відхиленню як безпідставні, оскільки обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягає договір найму транспортного засобу лише за участю фізичної особи.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида