Справа № 466/8830/19
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2021 року м.Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого - судді Невойт П.С.,
секретаря с/з Лелик О.М.,
справа №466/8830/19,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву адвоката Ісканіної М.С. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Іскакіної М.С.,-
в с т а н о в и в :
рішенням від 15.07.2021 Шевченківського районного суду м.Львова у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору №03А790-468-19 від 29.05.2018 на приєднання до газороздільної системи одноквартирного будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та додаткових угод до договору №03А790-468-19 від 10.01.2019 та 30.01.2019, укладених між акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та ОСОБА_2 , а також стягнення судових витрат відмовлено.

22.07.2021 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ісканіна М.С. подала заяву про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання про стягнення витрат понесені відповідачем ОСОБА_2 повязаних з надання правничої допомоги у суді першої інстанції.

03.08.2021 позивач подала письмове заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. В огрунтування зазначає, що подана заява не відповідає дотриманих процесуальних дій визначених ЦПК України, оскільки така заява мала бути подана у відповідності до вимог ст.131 ЦПК України з першою поданою заявою по суті, також вказує на те, що витрати є не спімірними, завищеними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу з підстав, викладених у запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення та у письмових поясненнях.

Адвокат Ісканіна М.С. в судовому засіданні підтримала заяву, просила таку задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не прибули.

Заслухавши думку позивача ОСОБА_1 , яка заперечила щодо задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу, адвоката відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , яка просила задовольнити заяву про стягнення витрат на правову допомогу, дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Ісканіною М.С. укладено договір №05/20 про надання правничої допомоги від 22.01.2020 /арк.спр.89/.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 цього закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.

Так, позивач вказує на те, що опис наданих послуг ОСОБА_2 міститься в акті приймання-передачі наданих послуг від 19.07.2021 та зазначає, що послуга «вивчення наданих клієнтом документів» не містить конкретизації наданих клієнтом документів, а тому неможливо дійти однозначного висновку щодо їх повязаності із справою.

Також позивач вказує на те, що судом при призначенні експертизи у справі не враховувалися заперечення на клопотання подані стороною згідно п.4 Акту послуга «складання заперечення на клопотання про призначення експертизи», а тому зазначене вказує на невідповідність даних послуг та відповідних витрат на них, при застосуванні критерію неминучості.

Окрім цього, сума витрат на правничу допомогу не відповідає критерію спірмірності та розумностіщодо позовних вимог.

Вказує також на незначну тривалість та інтенсивність судових засідань.

Вказане свідчить про те, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який зазначений адвокатом в акті виконаних робіт як витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Окрім цього, позивач зауважує й той факт, що преставником відповідача в супереч нормі ст.131 ЦПК України порушено процедуру подання попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку з розглядом справи.

Так, 22.02.2020 представник відповідача адвокат Ісканіна М.С. після постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду, подала заяву про відшкодування судових витрат у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України без зазначення орієнтовної суми (арк.спр.116,117). До того ж представником не надано доказів про направлення такої заяви сторонам у справі, у т.ч. позивачеві.

Велика Палата Верховного в постанові від 12 листопада 2019 року в господарській справі №904/4494/18 суд попередньої інстанції, та обставина, що позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, є підставою для відмови у відшкодуванні таких судових витрат.

На відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, як на підставу для відмови у відшкодуванні суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, вказав і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 січня 2020 року, прийнятій у справі № 551/1136/17.

Тобто про необхідність надання попереднього розрахунку вказує процесуальне законодавство, що підтверджено відповідними правовими позиціями Верховного Суду.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви адвоката Ісканіної М.С. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат з надання правничої допомоги необхідно відмовити.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні заяви адвоката Ісканіної М.С. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат з надання правничої допомоги відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», , місцезнаходження: м. Львів, вул. Золота, 42,

ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,

Повний текст додаткового рішення виготовлений 04.08.2021.

Суддя П. С. Невойт