Справа №705/1276/21
2-о/705/43/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 березня 2021 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Білик О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. В заяві ставиться питання про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_3 є рідною матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження суддею враховано, що ця заява повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.ст.175, 177 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 318 цього Кодексу.

Відповідно до статті 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічна норма міститься в статті 73 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно із пунктами 7, 9 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви. Якщо в заяві не зазначено з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Тобто за змістом даної статті суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Так, в заяві заявник вказує заінтересовану особу Державна міграційна служба України. Однак, заінтересовані особи це суб`єкти, які можуть мати інтерес у зв`язку зі встановленням конкретного юридичного факту. Їх інтерес завжди має процесуальний та опосередкований характер. Матеріально-правового інтересу у справі такі особи не мають. Заінтересованими будуть лише ті особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки. Отже, участь у справі заінтересованих осіб обумовлюється тим, що з встановленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, в яких беруть участь й зазначені особи, їх суб`єктивні права і обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами та обов`язками заявників і опосередковуються одним і тим же встановленням певних обставин.

У справах даної категорії, разом із заявою про встановлення факту родинних відносин заявник повинен подати суду не тільки відмову органу, що видав документ про внесенні виправлень у документи, що підтверджують родинні відносини, але і достовірні дані про те, що встановлення факту породжує для них юридичні наслідки і не пов`язане із спором про право. Разом з тим, підтвердження родинних відносин між живими фізичними особами здійснюється іншим шляхом, в залежності від обставин.

Частиною 1 статті 22 Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 №2398-VI (далі - Закон № 2398) передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

У ч.ч.3, 4 ст. 22 Закону № 2398 передбачено, що заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил встановлено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану подаються: особами, щодо яких були складені ці актові записи; одним з батьків неповнолітніх (малолітніх); піклувальниками неповнолітніх та опікунами малолітніх; опікунами недієздатних осіб; спадкоємцями померлого.

Пунктів 2.6 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Заявники не вказують, що вони зверталися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення змін до актового запису про народження та їм надана відмова відповідного органу.

За таких обставин, заявнику потрібно надати суду відмову органу, що видав документ про внесенні виправлень у документи, що підтверджують родинні відносини та дані про те, що встановлення факту породжує для нього юридичні наслідки і не пов`язане із спором про право.

Крім того, заявником не долучено до заяви відмову Уманського РВ УДМС України в Черкаській області про прийняття документів.

Необхідність додаткової аргументації можливості розгляду таких питань в порядку окремого провадження випливає також з того, що і дитина, і особи, які вважає себе матір`ю, батьком дитини, - живі та об`єктивно можливо іншим чином (окрім встановлення фактів у судовому порядку) встановити їх кровну спорідненість, що також можливо встановити в іншому порядку.

Так, ст. 9 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Згідно листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом у разі коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою на підставі статті 7 ЦПК (в старій редакції) та положень договорів про правову допомогу щодо мови документів.

Заявники у заяві вказують, що вони є іноземцями та не володіють українською мовою. При цьому до суду подана заява українською мовою, відповідно до вимог чинного законодавства України та підписана двома заявниками. Однак, не відомо чи зрозуміли вони зміст підписаної ними заяви. Крім того, документи, що посвідчують особу (паспорт громадянина) долучено до матеріалів заяви іноземною мовою, без перекладу.

Відповідно до п. 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні;

З матеріалів справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 є громадянкою Польщі та їй 26.12.2019 було видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , однак строк дії просвідки закінчився 23.12.2020. Заявник ОСОБА_2 є громадянином Ізраїлю, та йому 26.12.2019 було видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , однак строк дії просвідки закінчився 26.12.2020. З урахуванням викладеного, суду не надано доказів законного перебування заявників на території України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву (заяву) подано без додержання вимог, викладених у ст.175, і 177цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви (заяви) постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, враховуючи викладене, вважаю, що заява, що подана в порядку окремого провадження ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України про встановлення факту родинних відносин, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, вказаних вище протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, вважаю за необхідне попередити заявників, що в разі не усунення порушень закону, допущенних при подачі заяви до встановленого законом строку, заява про встановлення факту буде вважатися не поданою, та повернутою заявникам.

Також, слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1.ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Спосіб усунення недоліків заяви полягає в поданні заяви у вигляді окремого документу з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду з наданням її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості заінтересованих осіб.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 318 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву, що подана в порядку окремого провадження ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України про встановлення факту родинних відносин, залишити без руху до усунення недоліків, які перешкоджають розгляду позовної заяви і вирішенню справи по суті.

Надати заявникам строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

У відповідності до положень ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Білик