Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/1004/19

Провадження № 2/943/142/2021

19 березня 2021 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді - Коса І.Б.,

секретаря судового засідання - Дутки С.І.

за участю відповідачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кожан-Юрдиги О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Буськ у режимі відеоконференції із Шевченківським районним судом міста Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Кушинської Лілії Ярославівни про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом. Просить визнати недійсним договір дарування квартири по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Лілією Ярославівною за реєстровим номером 207.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що він є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час свого життя батько тривалий час проживав і був прописаний у квартирі в АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після її смерті батько позивача успадкував спірну квартиру та продовжував там проживати. Як довідався позивач з реєстру речових прав на нерухоме майно, що 09 червня 2016 року ОСОБА_3 подарував спірну квартиру відповідачці ОСОБА_1 згідно нотаріально посвідченого договору приватним нотаріусом Кушинською Л.Я. Зі слів батька позивачу відомо, що всі його відвідини до нотаріуса були пов`язані лише з переоформленням на нього спірної квартири, яку батько у майбутньому планував передати сину (позивачу). Тому позивач вважає, що відповідачка змусила його батька обманним шляхом підписати спірний договір дарування квартири, повідомивши йому, що потрібно піти до нотаріуса дооформити якісь документи на спірну квартиру. Проте, бажаючи оформити спірну квартиру на себе, батько позивача в силу свого похилого віку та безпорадного стану (розумова відсталість), помилившись щодо правової природи правочину, підписав спірний договір дарування квартири. Також позивач покликається на те, що спірний договір дарування є вкрай невигідним для нього правочином, оскільки в момент його укладення батьку було 71 рік, а сам він потребував сторонньої допомоги, іншого житла не мав, а спірна квартира була єдиним його житлом. Відповідачка ввела батька в оману щодо правової природи правочину, інакше навіщо дарувати квартиру та продовжувати там жити, при наявності родичів у батька та його наміру залишити спірну квартиру в спадок позивачу. Підсумовує позивач свої позовні вимоги для визнання недійсним спірного договору дарування квартири помилкою (неправильним сприйняттям фактичних обставин правочину), що виплинуло на його волевиявлення під час укладення спірного договору, а саме: вік, стан здоров`я і потреба батька у сторонньому догляді; наявність спірної квартири як його єдиного житла; фактичне невиконання спірного договору; проживання у квартирі та сплата комунальних платежів батьком після укладення ним спірного договору дарування квартири. Відтак, з огляду на наведені обставини, а також те, що позивач є спадкоємцем майна померлого батька, просив позовні вимоги задовольнити. Крім того, у поданій до суду заяві про забезпечення позову, з метою недопущення умов, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, позивач просив накласти арешт на спірну квартиру.

Ухвалою судді Буського районного суду Львівської області Мельника С.Р. від 24.06.2019 року в цій справі було вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру за номером АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06), набутого ОСОБА_1 на підставі договору дарування, укладеного 09 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Лілією Ярославівною за реєстровим номером 207.

Ухвалою судді від 24.03.2020 року, після заміни складу суду в зв`язку зі звільненням у відставку судді Буського районного суду Львівської області Мельника С.Р., вказану позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін.

Ухвалами суду від 29.09.2020 року в задоволенні двох клопотань представника відповідача - адвоката Кожан-Юрдиги О.Я. про забезпечення судових витрат та зустрічному забезпеченні відмовлено за їх безпідставністю.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 29.09.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено вищевказану справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 05.02.2021 року судове засідання у даній справі постановлено проводити в режимі відеоконференції із Шевченківським районним судом м. Львова за участю представника позивача - адвоката Винниченка М.П. та представника відповідачки адвоката Кожан-Юрдиги О.Я.

Ухвалою суду від 19.03.2021 року в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи у даній справі відмовлено, оскільки клопотання заявлено після закриття підготовчого засідання, а порушені в клопотанні питання виходять за межі предмету спору.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Винниченко М.П. повторно не з`явились, направивши клопотання про розгляд справи без їх участі. Одночасно представник позивача надіслав клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи спірного договору дарування, а також витребування документів з підписами дарувальника для забезпечення необхідності проведення вказаної експертизи.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила повністю, вважаючи їх необгрунтованими, оскільки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим батьком позивача, його поведінка відповідала дійсності та була адекватною. За час свого життя він брав участь в судових засіданнях Буського районного суду, де в засіданні від 21.07.2017 (були присутні його родичі) заявив, що подарував квартиру відповідачці, яка допомогла йому переоформити квартиру на нього з покійної дружини ОСОБА_4 , оскільки квартира мала спершу статус службового житла, а відповідачка здійснила її переведення у приватну власність. Натомість позивач не підтримував жодних відносин зі своїм померлим батьком ще з дитинства, проживав окремо, не надавав будь-якої допомоги, а за все своє життя лише один раз бачився з батьком. Тому просила в позові відмовити повністю.

Представник відповідачки адвокат Кожан-Юрдига О.Я. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила повністю, вважаючи їх необгрунтованими, взаємосуперечливими та покликалась на відсутність правових підстав для їх задоволення. Зокрема вказує на те, що позивач наводить у позовній заяві чотири взаємовиключні підстави для задоволення позову (обман, помилка, тяжкі обставини та вкрай невигідні умови для померлого дарувальника). При цьому, незважаючи на їх виключність для задоволення позову, такі підстави є надуманими та грунтуються на припущеннях, оскільки жодного доказу таким мотивам позивач не представив. Також покликається на те, що позивач ОСОБА_2 є неналежним позивачем, його жодні права на спірне майно непорушені, а відносини спадкування не мають стосунку до відносин дарування, оскільки позивач помилково покликається на свої спадкові права, однак спірна квартира до спадкового майна не входить, будучи відчуженою ще за час життя спадкодавця (дарувальника). Позивач не був її власником чи користувачем, не вчиняв будь-яких дій щодо спірної квартири та ніколи у ній не був. Між родичами померлого дарувальника та відповідачкою склались неприязні відносини, про що свідчать різні судові рішення. Зокрема від імені померлого дарувальника всупереч його волі раніше подавався аналогічний позов до цього ж суду, від якого він відмовився, а його відмова прийнята судом. У судовій справі про визнання дарувальника недієздатним міститься висновок про те, що він розуміє значення своїх дій та може керувати ними, що спростовує надумані доводи позивача про нездатність померлого батька усвідомлювати укладений ним спірний договір дарування квартири. Весь догляд за померлим дарувальником та його поховання здійснила виключно відповідачка. Доводи позовної заяви є надуманими, необгрунтованими та правові підстави для їх врахування відсутні, а відтак просить у задоволенні позову відмовити повністю за його безпідставністю та скасувати вжиті раніше судом заходи забезпечення позову. Крім того просить стягнути з позивача на користь відповідачки усі понесені нею судові витрати, включно з витратами на професійну правничу допомогу, документальне підтвердження яких буде подано до суду не пізніше п`яти днів після ухвалення судового рішення згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Крім того, відповідачка скористалась своїм правом на відзив, який міститься в матеріалах справи, доводи якого зводяться до стислого викладу вищеописаних мотивів відповідачки та її представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Буського районного нотаріального округу Кушинська Л.Я. в судове засідання не з`явилась, направивши письмове пояснення, в якому викладає свої заперечення проти позову. Зокрема, покликається на те, що нею посвідчено спірний договір дарування квартири. Під час вказаної нотаріальної дії нею були встановлені особи сторін за договором, визначено обсяг їх дієздатності, встановлено волевиявлення та дійсні наміри сторін на вчинення спірного договору, з`ясовано відсутність у них заперечень на кожну з умов вчинюваного правочину шляхом встановлення розуміння ними значення, умов та правових наслідків спірного договору для кожної зі сторін, а вказаний договір дарування квартири було прочитано та особисто підписано сторонами у її присутності, що виключає помилку дарувальника щодо правової природи правочину. Жодних сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності та дійсних намірів дарувальника ОСОБА_3 подарувати спірну квартиру відповідачці у приватного нотаріуса не виникало. Спірний договір дарування був укладений сторонами добровільно (без будь-яких погроз, стороннього впливу, примусу, насильства), а наміри дарувальника були дійсними, справжніми, відповідали його волевиявленню. Крім того, приватний нотаріус заперечує твердження позивача про перебування дарувальника під час укладення спірного договору в безпорадному стані, оскільки нею такого не виявлено. Відтак, третя особа просить відмовити в задоволенні позову, а в листі до суду від 02.11.2020 третя особа просить також розглядати справу без її участі (а.с. 184 том І).

Вислухавши доводи відповідачки та її представника, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів.

Згідно вимог статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частинами п`ятою сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 09 червня 2016 року між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір дарування квартири, в силу якого ОСОБА_3 передає безоплатно у власність ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності квартиру під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 24,1 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати та кухні. Вказаний спірний договір було посвідчено цього ж дня в місті Буську приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Лілією Ярославівною за реєстровим номером 207, про що вбачається зі справи (а.с. 169 том І).

Спірна квартира належала дарувальнику ОСОБА_3 на підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 08.10.2015 (набрало законної сили від 19.10.2015), яким задоволено позов представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 до Буської міської ради про зняття зі спірної квартири статусу службового житлового приміщення та визнання за позивачем права власності на неї в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 174-175 том І).

09 вересня 2017 року відповідачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що вбачається з наявного в справі свідоцтва про шлюб (а.с. 71 том І).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вбачається зі свідоцтва про його смерть (а.с. 81 том І).

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 26.01.2018 (набрало законної сили від 21.11.2018), було залишено без задоволення заяву про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення йому опікуна. Вказане судове рішення мотивоване тим, що суд не має жодного сумніву в належному психічному стані ОСОБА_3 , який самостійно та адекватно надав відповіді на поставлені судом запитання, за його характеристиками з місць проживання, в яких він характеризується позитивно, за показами дружини та свідків, які стверджують, що підстав вважати його таким, що страждає на хронічний стійкий психічний розлад, немає. Відповідно до Висновку ЛКК ЛОПКЛ від 12.09.2017 року, ОСОБА_3 оглянутий лікарями-психіатрами, проведено його обстеження та експериментально-психологічне дослідження та встановлено, що: «На момент огляду ОСОБА_3 доступний правильному контакту. Орієнтований в часі, просторі та власній особі. Емоції адекватні ситуації. Мислення, увага, та пам`ять сповільнені за темпом згідно особливостей вікового характеру. Продуктивної психопатологічної симптоматики не виявлено. Критика збережена». Таким чином, лікарями-психіатрами встановлено, що ОСОБА_3 не хворіє жодними психічними розладами, повністю розуміє значення своїх дій і керує ними (а.с. 74-76 том І, а.с. 1-5 том ІІ).

Оскільки вищеописані фактичні обставини свідчать про належний психічний стан ОСОБА_3 та його здатність повністю розуміти значення своїх дій і керувати ними, що були встановлені вищевказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, що звільнені від доказування в силу приписів частини четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України, а тому суд вважає, що доводи позивача про розумову відсталість та безпорадний стан дарувальника є безпідставними.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Як достовірно було встановлено в судовому засіданні та не оспорено учасниками справи, що спірна квартира була успадкована дарувальником ОСОБА_3 після смерті його дружини ОСОБА_4 на підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 08.10.2015, яке набрало законної сили від 19.10.2015, і яким було також зі спірної квартири знято статус «службового приміщення». Дане рішення ухвалено за наслідками звернення із позовом до суду представника ОСОБА_3 та одночасно відповідачки по цій справі ОСОБА_1 . Визнається також учасниками справи, що дарувальник здійснив дарування відповідачці спірної квартири шляхом підписання ними нотаріально посвідченого спірного договору дарування квартири від 09.06.2016 року. Безспірною є також обставина щодо перебування відповідачки у справі з дарувальником у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2017 року до моменту смерті останнього ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Крім того, ухвалою Буського районного суду Львівської області від 21 липня 2017 року закрито провадження у справі за позовом адвоката Татух Марії Дмитрівни в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Буського районного нотаріального округу Львівської області Кушинська Лілія Ярославівна про визнання договору дарування недійсним, оскільки було прийнято відмову позивача ОСОБА_3 від вказаного вище позову. Вказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій (ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.12.2017 та постановою Верховного Суду від 12.11.2018). Зокрема, у згаданій постанові від 12.11.2018 року Верховний Суд також враховує надані відповідачкою ОСОБА_1 документи, які підтверджують смерть позивача ( ОСОБА_3 ), а також те, що вона є його єдиним спадкоємцем за заповітом, ухвалу про закриття провадження у вказаній справі вона не оскаржує, проте такі обставини не впливають на розгляд справи в суді касаційної інстанції, тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення (дані фактичні обставини не підлягають доказуванню в силу приписів частини четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України).

Дані обставини не можуть свідчити про те, що відповідачка спонукала позивача укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах й під час настання тяжких обставин. Також не заслуговують на увагу, як підстава для визнання недійсним договору, доводи позивача про те, що фактична передача квартири відповідачці не відбулась, оскільки дарувальник після укладення спірного договору продовжував проживати в спірній квартирі та сплачував комунальні платежі.

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2019 року в справі № 697/654/16-ц (провадження №61-17458св18), яка є обов`язковою для зстосування в силу норми частини четвертої статті 263 ЦПК України, що проживання позивача у квартирі після укладення договору дарування не є безумовною підставою для висновку, що укладаючи оспорюваний договір дарування, позивач помилився щодо природи правочину. Ураховуючи зазначене, оскільки позивач не довів наявності підстав для визнання оспорюваного договору дарування належної йому частини квартири недійсним, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відтак, покликання позивача на помилку дарувальника щодо правової природи правочину та укладення ним спірного договору на вкрай невигідних умовах не заслуговують на увагу.

Більше того, суд вважає за необхідне відзначити, що у матеріалах справи мається позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Буського районного нотаріального округу Кушинська Лілія Ярославівна про визнання спірного договору дарування недійсним, яка була підписана та подана до суду адвокатом Татух М.Д. від 31.05.2017 (а.с. 55-56 том І), зміст і доводи якої аналогічні позовній заяві ОСОБА_2 у цій справі, оскільки стосуються тих самих покликань позивача як на підстави позову (обман відповідачки ОСОБА_1 , помилку дарувальника ОСОБА_3 щодо правової природи правочину, а також те, що спірний договір є вкрай невигідним для нього правочином через його похилий вік, хворобу, безпорадний стан тощо). Проте, в справі наявна письмова заява дарувальника ОСОБА_3 від 15.06.2017, адресована Буському районному суду Львівської області та з відміткою канцелярії суду про її прийняття (а.с. 6 том ІІ), якою він відмовився від указаного позову, оскільки такий подано адвокатом Татух М.Д., із якою договору на представництво інтересів дарувальник не підписував і не уповноважував адвоката на подання такого позову. Після ознайомлення із позовною заявою вказує, що її твердження є неправдивими, голослівними та спрямованими на шкоду його особистим інтересам.

Зазначені обставини додатково свідчать про те, що сам дарувальник після подання в його інтересах адвокатом Татух М.Д. аналогічного позову про визнання недійсним договору дарування із тих самих підстав їх не підтримав, спростував, оскільки від такого позову відмовився та зазначив про неправдивість та голослівність даних тверджень.

Відтак, суд вважає, що на припущеннях побудовані доводи позивача про те, що відповідачка змусила його батька (дарувальника) обманним шляхом підписати спірний договір дарування квартири у нотаріуса, як і про помилку дарувальника щодо правової природи спірного правочину, оскільки жодними доказами це не доведено, а також спростовується самим дарувальником у вищезгаданій його ( ОСОБА_3 ) заяві до суду від 15.06.2017 року про відмову від позову.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 1 ст. 204 ЦК).

В силу вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статті 203 ЦК України правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В силу пункту 8 спірного Договору дарування квартири від 09.06.2016 року сторони за цим договором стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається на вигідних для них умовах і не під впливом помилки, обману або насильства, не є результатом впливу тяжких для дарувальника обставин. На момент укладення цього договору відсутні будь-які обмеження щодо обсягу їх цивільної дієздатності, сторони не страждають на психічний розлад, який може вплинути на їх здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Згідно частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В силу вимог частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 своєї постанови від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 цієї Постанови Пленуму ВСУ).

В силу пункту 23 вищезгаданої постанови Пленуму ВСУ, угода може бути визнана судом недійсною на підставі статті 233 ЦК Україн, якщо вона вчинена особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

При цьому, досліджені судом та наявні у матеріалах справи вищеописані докази спростовують посилання позивача на укладення дарувальником спірного правочину внаслідок обману чи помилки, під впливом тяжких для дарувальника обставин чи на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки позивачем не виконано свого обов`язку щодо доведеності цих обставин, а його доводи грунтуються на припущеннях і жодними доказами доведені не були.

Більше того, як зазначалось вище, що сам дарувальник ОСОБА_3 , після подання в його інтересах адвокатом Татух М.Д. аналогічного позову про визнання недійсним договору дарування з цих самих підстав їх не підтримав, спростував, оскільки від такого позову відмовився та зазначив про неправдивість та голослівність даних тверджень, що додатково вказує на безпідставність доводів позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що воля дарувальника ОСОБА_3 в оспорюваному правочині відповідала його дійсним намірам щодо розпорядження належним йому нерухомим майном (квартирою) на користь відповідачки та впродовж ще двох років його життя після укладення ним спірного договору залишалась незмінною (додатково підтверджена вищезгаданою заявою дарувальника від 15.06.2017), що виключає вчинення ним правочину під впливом обману чи помилки щодо природи правочину. Наявність підстав, які би вказували, що спірний договір дарування укладений внаслідок тяжких обставин чи на вкрай невигідних для дарувальника умовах, при перевірці обґрунтованості заявлених вимог, судом не встановлено і такі підстави позивачем не доведені.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Згідно положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_2 та його представники адвокати Бартків І.Б., ОСОБА_5 не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони покликалися як на підставу своїх позовних вимог та доводів позовної заяви, які грунтуються на припущеннях, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за їх недоведеністю.

У відповідності до вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, ураховуючи відмову в позові.

До закінчення судових дебатів представник відповідачки адвокат Кожан-Юрдига О.Я. заявила клопотання про вирішення питання щодо відшкодування понесених відповідачкою судових витрат після ухвалення рішення по суті позову, про що ними буде подана окрема заява, а тому з урахуванням наведеного та положень статті 246 ЦПК України суд вважає доцільним призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, роз`яснивши стороні відповідача, що докази розміру витрат, які відповідачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи можуть бути подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 1, 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 141, 246, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Кушинської Лілії Ярославівни про визнання договору дарування недійсним, - відмовити повністю.

Для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання на 10.45 год. 8 квітня 2021 року.

Докази розміру витрат, які відповідачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи можуть бути подані суду у строк до 24.03.2021 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано через Буський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення (проголошення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Винниченко Михайло Петрович (79008, м. Львів, вул. Староєврейська, 26/9).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник відповідача: адвокат Кожан-Юрдига Олександра Ярославівна (79008, м. Львів, вул. Староєврейська, 7А).

Повне судове рішення складено: 29 березня 2021 року.

Суддя: І. Б. Кос