Справа № 205/3248/21
Провадження № 2/202/1882/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 липня 2021 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ісаєвої Д.А.

за участю секретаря судового засідання Булгакової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Акцент - Банк" про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2021 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшли матеріали вказаної позовної заяви, в якій позивач просить визнати недійсним кредитний договір №АВНОСТ6 від 25.10.2019 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Акцент-Банк" з моменту укладання.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що 25.10.2019 року він звернувся до відділення АТ "Акцент-Банк" з проханням надати йому споживчий кредит на суму 100 000,00 грн. Після того як кредит йому було погоджено він отримав копію паспорту банківського продукту "Швидка готівка 2.0" та Заяву про приєднання до Умов та Правил надання кредиту "Швидка готівка 2.0" №АВНОСТ6, ця Заява разом з Умовами та Правилами складають кредитний договір. Вважає зазначений кредитний договір незаконним, оскільки порушує його права як споживача, а його зміст не відповідає вимогам Закону України "Про споживче кредитування". Крім того, позивач не підписував даний кредитний договір. При укладанні спірного кредитного договору позивачу була надана неповна інформація щодо графіку платежів за весь період, розмір платежів із зазначенням тіла кредиту та відсотків.

Ухвалою суду від 04.06.2021 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

23.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами зазначаючи, що 25.10.2019 року позивач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк підписавши Анкету-Заяву з метою отримання банківської картки. В подальшому, будучи клієнтом Банку та користуючись банківською карткою, позивач скористався додатковою послугою Банку-кредитом "Швидка готівка". Відповідно до умов даної послуги, ОСОБА_1 уклав в електронній формі з Банком кредитний договір "АВНОСТ6 від 23.10.2019 року на суму 100 000,00 грн. строком до 25.10.2022 року зі сплатою процентів у розмірі 0,12% річних, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн. одноразово при отриманні при отриманні кредиту 4,50% щомісячно. Щомісячний платіж 7282,99 грн. Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджене, а саме його зазначено особисто відповідачем в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк, яку він підписав власноруч. Банк свої зобов`язання за кредитом виконав, надавши його позивачу шляхом перерахування грошових коштів на його картку, з якої він даної кошти витратив, що підтверджується банківською випискою. На підставі чого банк не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у разі задоволення позовних вимог, то Банк наполягає на застосуванні положень ч.1 ст.216 та ч.1 ст.1057-1 ЦК України.

06.07.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає, що вимоги відповідача про стягнення 100 000,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими. А суд, відповідно до вимог ст.1057-1 ЦК України в разі визнання кредитного договору недійсним за заявою сторони має визначити грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю - 26381,40, оскільки 100 000 ,00 грн. позивач отримав від Банку, 73618,60 грн. -повернув.

Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи у його відсутність. Свої обґрунтування виклав у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» за наданням банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Анкета-заява не містить інформації про те, що відповідач звернувся за отриманням саме кредитних послуг. У цьому документі зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві також зазначено про те, що примірник договору відповідач згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з сайту банку. Ця обставина підтверджується наданою представником відповідача на виконання ухвали суду про витребування доказів оригіналом анкети-заяви на ім`я ОСОБА_1 , на якій міститься підпис позивача.

Як зазначає позивач та відповідач в своєму відзиві, ОСОБА_1 скористався додатковою послугою банку «Швидка готівка». Відповідно до умов якої, позивач уклав в електронній формі з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір №АВНОСТ6 від 25.10.2019 року на суму 100 000,00 грн на строк 36 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 0,12% річних, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн. одноразово при отриманні кредиту та 4,50% щомісячно. Щорічний платіж складає 7282,99 грн. Кредит надається Банком шляхом зарахування грошових коштів на платіжну картку Позичальника № НОМЕР_1 .

Відповідно до Заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» сторони узгодили, що для укладання цього договору створюється електронний підпис, а саме- дзвінок через IVR-сервіс чи одноразовий пароль (ОТР-пароль), який надсилається Банком на фінансовий телефон Клієнта, та введенням якого на сайті Банку або повідомленням працівнику Банка у відділенні Клієнт підтверджує прийняття прав та обов`язків за даним Договором.

Факт виконання Банком своїх зобов`язань за даним кредитним договором та користування відповідачем кредитною карткою і здійснення витрат кредитних коштів підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором №АВНОСТ6 від 25.10.2019 року станом на 25.05.2021 року.

Вказана обставина підтверджена позивачем в поданій позовній заяві.

В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу.

Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Отже, договір позики укладений між сторонами у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23цього Закону.

Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність суб`єкта господарювання, яка не містить положень про такі наслідки як недійсність договору.

За ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

А тому, доводи позивача про те, що укладений договір є недійсним, тому що він не був підписаний є спростованим.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно до частини 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Умови та правила надання послуг банком перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті Банку a-bank.com.ua.

Документи, розміщені на цьому сайті - це публічна оферта, що містить умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку.

Твердження позивача про те, що при укладенні договору позивач не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, надана неповна інформація щодо графіку платежів за весь період, розмір платежів із зазначенням тілу кредиту та відсотків, як того вимагає ЗУ «Про споживче кредитування», суд не бере до уваги, оскільки, звернувшись до АТ «Акцент-Банк» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Разом з тим, в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись своїм правом та відмовитися від договору про споживчий кредит відповідно до Закону України «Про захист прав споживача».

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №АВНОСТ6 від 25.10.2019 року вимогам законодавства, і спростовуються самим змістом договору. Доводи позивача про невідповідність закону умов укладеного між сторонами договору позики не доведені, сам договір містить всі істотні умови необхідні для такого виду договорів, саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією договору.

Таким чином, позивачем не надано будь-яких доказів того, що укладений між ним та відповідачем договору позики не відповідає вимогам законодавства України.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 7ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст.10,12-13,76-79,81,263,265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Акцент - Банк" про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач Акціонерне товариство "Акцент-Банк", , юридична адреса: 49074, м.Дніпро, вул.Батумська, буд.11.

Суддя Д.А.Ісаєва