ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 березня 2021 року м. Чернівці

справа № 725/353/21

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Владичан А. І. ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 січня 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради - секретар або заступник виконувач обов`язків, Головного національного управління поліції - заступника начальника Олександра Чубей, Шевченківського райвідділу поліції - дільничий інспектор Манчуленко Василь Васильович про бездіяльність правоохоронних органів, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 січня 2021 року вищевказану справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

На вказане судове рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 12 лютого 2021 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, оскільки у поданій заяві не вказано повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) інших учасників справи, їх місце проживання, не зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваної ухвали. До апеляційної скарги не додано копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Апелянтом не зазначено в прохальній частині відповідне клопотання, зокрема, що зробити з оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції.

А також подана апеляційна скарга не відповідає вимогам закону щодо порядку та правил оплати судового збору, оскільки такий не сплачений.

04 березня 2021 року на адресу Чернівецького апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій викладений зміст щодо неправомірності дій державних органів, однак жодним чином не висвітлено заперечення щодо оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, не викладено обставин щодо незаконності та необґрунтованості даного судового рішення, не сплачений судовий збір та не надано доказів, які б давали підстави звільнити апелянта від сплати судового збору.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/315/21

09 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повторно залишено без руху для належного оформлення апеляційної скарги, викладу обставин щодо незаконності та необґрунтованості даного судового рішення, оплати судового збору, або надання доказів, які б свідчили про підстави для звільнення від сплати судового збору.

25 березня 2021 року на адресу Чернівецького апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій знову відсутній виклад обставин щодо оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Додані до заяви додатки, а саме копія диплома спеціаліста та копія виписки №690/2 із медичної карти амбулаторного хворого, в якій зазначено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи не є належними та підтверджуючими доказами, які б свідчили про наявність підстав щодо звільнення останньої від сплати судового збору. Крім того, в даній заяві не заявлялись жодні клопотання щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначені в ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а надані докази не підтверджують наявність підстав для звільнення, зменшення чи відстрочення його сплати.

Підстави для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначені в ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, зокрема, за умови якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу фізичної особи за попередній календарний рік (п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону).

Єдиною підставою для вчинення судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Так, статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Таким чином, поданою ОСОБА_1 заявою не виправлені недоліки апеляційної скарги, і така не відповідає вимогам ст.356 ЦПК України, оскільки в поданій апеляційній скарзі не зазначено всіх учасників справи, із зазначенням їх місця проживання чи перебування, не надано копії апеляційної скарги відповідно кількості учасників справи, не зазначено в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, не уточнено в прохальній частині апеляційної скарги, які саме вимоги апелянт просить ухвалити суд, при перегляді ухвали суду першої інстанції, а також відсутні докази щодо звільнення апелянта від сплати судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 454 гривні.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинне бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким.

Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року, (Judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradelle v. France // SeriesA N 253- В).

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Законом, а саме частиною 1 статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, саме звернення особи до суду із апеляційної скаргою не спричиняє безумовне відкриття апеляційного провадження у справі та початок стадії апеляційного провадження. Адже суд апеляційної інстанції, відкриваючи апеляційне провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, порядку здійснення права на звернення до суду апеляційної інстанції (умови реалізації права на звернення до суду апеляційної інстанції). Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з апеляційною скаргою є залишення скарги без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції може вирішити питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення.

Здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що як суд апеляційної інстанції, так і особа, яка подала апеляційну скаргу, наділені низкою процесуальних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Таким чином, враховуючи розумність строку розгляду справи, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути скаржнику, роз`яснивши при цьому, що вона не позбавлена права повторно звернутись з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Протягом строку, зазначеного в ухвалі, недоліки апеляційної скарги належним чином не усунуто, тому згідно з ст.185 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 січня 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради - секретар або заступник виконувач обов`язків, Головного національного управління поліції - заступника начальника Олександра Чубей, Шевченківського райвідділу поліції - дільничий інспектор Манчуленко Василь Васильович, про бездіяльність правоохоронних органів, визнати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя А.І. Владичан