Провадження № 2-з/643/172/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021 року суддя Московського районного суду м. Харкова Власенка М. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить:

визнати причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини поважними та визначити ОСОБА_1 додатковий строк у один місяць, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім цього, разом з позовною заявою, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить:

забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: заборонити органам нотаріату видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 (спадкова справа № 36/2021) до вирішення позовної заяви по суті.

Вимоги обґрунтовані тим, що за заявою ОСОБА_1 відкрито спадкову справу № 36/2021 щодо оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_2 . Оскільки на даний час ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а право власності на спадкове майно до теперішнього часу зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_2 , будь-які дії нотаріуса щодо спадкового майна можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, встановив таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

ОСОБА_1 порушуючи питання про забезпечення позову, просить заборонити органам нотаріату видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 до вирішення позовної заяви по суті.

При цьому, вказує лише про те, що за його заявою відкрито спадкову справу № 36/2021 щодо оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_2 . Зазначає, що оскільки на даний час йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а право власності на спадкове майно до теперішнього часу зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_2 , будь-які дії нотаріуса щодо спадкового майна можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Посилається на положення ст. 149, 150 ЦПК України.

Суд зазначає, що наявність спору не є безумовною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований заявником спосіб.

Згідно з п. 4 ч. 1ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Частиною 2 ст. 8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до пп. 4.13 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинне законодавство України містить спеціальну правову норму, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом нотаріального провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

При цьому, заявником не надано відомостей про звернення з відповідною заявою до нотаріуса та відомостей щодо прийнятого нотаріусом рішення за результатами розгляду такої заяви.

Виходячи з вимог, які заявлені у заяві, що розглядається, та обраного заявником заходу забезпечення позову, суд не вбачає відповідності обраного заявником заходу забезпечення заборони видавати свідоцтво про право на спадщину заявленими позовними вимогами і обставинам справи. Відмовляючи заявнику у вжитті вказаного ним заходу забезпечення позову, суд не виходить за межі поданої заяви і не вирішує питання про можливість застосування інших можливих заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149 153, 258 261, 353 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30 липня 2021 року.

Суддя М. В. Власенко