ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м.Суми

Справа №591/1880/19

Номер провадження 22-ц/816/1100/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Буланова Олексія Михайловича

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 квітня 2021 року, в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 10 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_3 про визнання припиненими відносин за договором поруки.

Свої вимоги мотивували тим, що 16 серпня 2006 року АППБ «Аваль» (правонаступник - AT«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 014/0999/74/58898, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати боржнику кредит у сумі 29750 доларів США строком до 17 серпня 2026 року, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , що випливають з зазначеного кредитного договору, 16 серпня 2006 року між АППБ «Аваль» (правонаступник - AT«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 58898/2-П. 06 травня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору поруки № 58898/2-П. Також в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , 16 серпня 2006 року між АППБ «Аваль» (правонаступник - АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 укладено аналогічний договір поруки № 58892/1-П. 06 травня 2015 року укладено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 додаткову угоду до договору поруки № 58892/1 -П.

У п. 1 вказаних договорів поруки зазначено, що сторони дійшли згоди пункт 1.2 Договору викласти в наступній редакції, зокрема обов`язку повернути кредит у розмірі 453594 грн 34 коп.

Звертають особливу увагу, що після 06 травня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткові угоди до кредитного договору, в тому числі які стосувалися відстрочки виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки, при цьому, додаткові угоди до договорів поруки у зв`язку з цим не укладалися.

06 травня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/0999/74/58898. у п. 1.2 термін повернення кредиту вказаний - 07 жовтня 2026 року.

Так, 29 грудня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/0999/74/58898, у п. 1.3 якої вказано: «На підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін, фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості».

Також 27 липня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/0999/74/58898, у п. 1.3 якої вказано: «На підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін, фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості».

23 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/0999/74/58898, згідно графіку погашення кредиту кінцевий термін встановлено 07 жовтня 2031 року.

Також 13 жовтня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/0999/74/58898, у п.1.3 якої вказано, що на підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін, фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості.

Також 13 грудня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/0999/74/58898, у п.1.3 якої вказано: «На підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості».

Вказані зміни мали наслідком відстрочку виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки.

У 2019 році вони отримали ухвалу Зарічного районного суду м. Суми про відкриття провадження у справі № 591/7384/18 за позовом AT«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та позовну заяву з додатками, з яких стало відомо про внесення вказаних змін до кредитного договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів та відповідно припинення поруки позивачів.

Відповідно до змісту позовної заяви AT«Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по тілу кредиту станом на 10 жовтня 2018 року становить 638105 грн 56 коп, при цьому поручителі надавили згоду на повернення кредиту лише у розмірі 453594 грн 34 коп.

Вважали, що внесення додатковою угодою змін в кредитний договір в частині відстрочки виконання, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами, призвело до збільшення об`єму відповідальності позивачів та припинення поруки, оскільки очевидної згоди на збільшення обсягу відповідальності поручителі не надавали та не підписували додаткових угод до договору поруки стосовно відстрочки виконання основного обов`язку щодо повернення тіла кредиту.

Посилаючись на зазначені обставини, просили визнати припиненими відносини за договором поруки від 16 серпня 2006 року №58892/1-П, що укладений між ОСОБА_1 та АППБ «Аваль»; визнати припиненими відносини за договором поруки від 16 серпня 2006 року №58898/2-П, що укладений між ОСОБА_2 та АППБ «Аваль».

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах представник позивачів, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних заяв.

Апеляційні скарги є ідентичними за змістом і мотивовані тим, що після 06 травня 2015 року між банком і позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткові угоди до кредитного договору, зокрема, відстрочення виконання, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами та тіла кредиту, тобто, відбулося збільшення обсягу відповідальності позивачів, як поручителів, без їх згоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» з доводами апеляційних скарг не погодився, вважає рішення законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2006 року між АППБ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/0999/74/58898 на суму 29750 доларів США строком до 17 серпня 2026 року (а.с. 7-8).

16 серпня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 58898/2-П, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору (т.1, а.с. 89-90).

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 16 серпня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 58892/1-П, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору (т.1, а.с. 95-96).

06 травня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору поруки № 58898/2-П (т.1, а.с. 91-93).

06 травня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки № 58892/1 -П ( т.1, а.с. 97-99, 199-200).

Також встановлено, що 14 квітня 2014 року, 06 травня 2015 року, 06 травня 2016 року, 29 грудня 2015 року, 27 липня 2016 року, 23 травня 2017 року, 13 жовтня 2017 року, 13 грудня 2017 року між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено додаткові угоди до кредитного договору № 014/0999/74/58898 від 16 серпня 2006 року (а.с. 9-12, 13-23, 24-30, 31-39, 40-45, 46-49, 50-59, 60-67, 68-76, 77- 82, 83-88).

Так, за додатковою угодою від 06 травня 2015 року до кредитного договору № 014/0999/74/58898, укладеною між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 у п. 1.2 термін повернення кредиту вказаний - 07 жовтня 2026 року.

Згідно з додатковою угодою від 29 грудня 2015 року до цього ж кредитного договору у п. 1.3 вказано: «На підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін, фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості».

Згідно з додатковою угодою від 27 липня 2016 року до цього ж кредитного договору у п. 1.3 вказано: «На підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін, фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості».

Відповідно до додаткової угоди від 23 травня 2017 року до кредитного договору, згідно з графіком погашення кредиту, кінцевий термін повернення кредиту встановлено 07 жовтня 2031 року.

За додатковою угодою від 13 жовтня 2017 року до кредитного договору № 014/0999/74/58898, укладеною між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 , у п.1.3 вказано: «На підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін, фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості».

Крім того, за додатковою угодою від 13 грудня 2017 року до кредитного договору у п.1.3 вказано: «На підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості».

З договору відступлення права вимоги №114/2-13 від 27 червня 2019 року вбачається, що первісний кредитор Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» передає (відступає) новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп,» за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно витягу з реєстру боржників №114/2-13 від 27 червня 2019 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-13 від 27 червня 2019 року вбачається, що відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 014/0999/74/58898, що укладений з позичальником ОСОБА_3 , дата видачі кредиту - 17 серпня 2006 року (т. І, а.с. 127-130).

Зі змісту договорів поруки, укладених позивачами у зазначеній справі на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, вбачається, що вони не містять умов, за якими згода поручителя щодо обсягу відповідальності за кредитним договором має бути висловлена у вигляді укладення додаткової угоди до договору поруки.

Усі додаткові угоди, укладені до кредитного договору № 014/0999/74/58898 від 16 серпня 2006 року, були погоджені з поручителями. Відповідні згоди позивачів містяться на останніх сторінках відповідних додаткових угод, та ними власноручно підписані, з яких вбачається, що вони надавали згоду на зміну умов кредитного договору та заперечень щодо них не мають. Також позивачі підтвердили, що їх зобов`язання як поручителів відповідно до договору поруки зберігаються та забезпечують виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 014/0999/74/58898 від 16 серпня 2006 року із врахуванням внесених змін.

Таким чином, суд встановив, що поручителі висловили свою згоду з приводу умов додаткових договорів до кредитного договору шляхом підписання того, що вони надають свою згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до умов додаткових угод до кредитного договору № 014/0999/74/58898 від 16 серпня 2006 року. Поручителі підтвердили, що вони ознайомлені та згодні зі всіма умовами кредитного договору та цим надали згоду на збільшення обсягу їх відповідальності як поручителів у зв`язку з такими змінами.

Зазначені умови договору є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

При цьому, договори поруки, укладені між позивачами та АТ «Райфайзен банк Аваль», не містять погоджених сторонами умов щодо способу надання згоди поручителя на збільшення обсягу відповідальності, в тому числі і шляхом укладення додаткових угод до договору поруки.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивоване тим, що підстав для визнання поруки припиненою за укладеними договорами поруки від 16 серпня 2006 року, в межах заявлених вимог судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зазначені вище норми дублюються у договорах поруки № 58891/1 та № 58898/2, де у п. 1.2. зазначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням боржника - ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору № 014/0999/74/58898 від 16 серпня 2006 року, в повному обсязі цих зобов`язань.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у п. 2.1. договорів поруки зазначається, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, обов`язок з виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1-2 ст. 553 ЦК України).

Пунктами 3.1. договорів поруки від 16 серпня 2006 року, укладених між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та поручителями - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як сторонами договору встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Згідно з п. 1 додаткових угод до договорів поруки від 16 серпня 2006 року визначено, що сторони дійшли згоди пункт 1.2. Договору викласти в наступній редакції: «1.2. Поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання зобов`язань позичальника перед кредитором, які випливають з кредитного

договору № 014/0999/74/58898 від 16.08.2006 року зі змінами, внесеними додатковою угодою № 014/0999/74/58898/81-1-0-00/19068 від 06.05.2015 року, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, за умовами якого Позичальник зобов`язаний, в тому числі, сплатити проценти в розмірі 19% річних за користування кредитом в розмірі 453 594,34 грн або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, у т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності Договором.

В своїх скаргах позивачі не заперечують, що за положеннями додаткових угод до договорів поруки № 58891/1 та № 58898/2 в п. 1.2. передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 19% річних.

В апеляційних скаргах представник позивачів посилається на те, що після 06 травня 2015 року було укладено додаткові угоди до кредитного договору, у тому числі які стосуються відстрочки виконання зобов`язання, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки, у зв`язку з чим, на його думку, збільшується відповідальність поручителів. При цьому, він посилається на постанову Верховного Суду України № 640/15305/15-ц від 21.03.2018 року, де вказано, що «збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розмірів процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо».

Нижче скаржник посилається також на правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17, де чітко зазначені дві умови, коли порука припиняється: «Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо».

Проте, 29 грудня 2015 року, 23 травня 2017 року, 13 жовтня 2017 року, а також 13 грудня 2017 року були укладені додаткові угоди до кредитного договору № 014/0999/74/58898 від 16.08.2006 року, якими було змінено процентну ставку за користування кредитом та встановлено її у розмірі 17 % річних, що спростовує посилання в апеляційних скаргах на правові висновки Верховного Суду України, які ґрунтуються на збільшенні процентної ставки у основному зобов`язанні без згоди солідарних боржників.

При цьому, у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 910/23452/17 Верховний Суд зазначав, що: «сама лише зміна умов щодо збільшення періоду нарахування процентів за користування кредитом не є достатньою підставою для висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя за таким зобов`язанням в разі наявності одночасної зміни умов щодо процентної ставки за користування кредитом в бік зменшення, зменшення розміру неустойки тощо».

Твердження представника позивачів про те, що вони не надавали згоди на зміни до умов кредитного договору спростовуються встановленими судом обставинами та матеріалами справи, зокрема встановлено, що усі додаткові угоди, укладені до кредитного договору № 014/0999/74/58898 від 16.08.2006 року, були погоджені з поручителями. Відповідні згоди позивачів містяться на останніх сторінках відповідних додаткових угод та ними власноручно підписані, з яких вбачається, що вони надали згоду на зміну умов кредитного договору та заперечень щодо них не мають. Також позивачі підтвердили, що їх зобов`язання як поручителів відповідно до договору поруки зберігаються та забезпечують виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 014/0999/74/58898 від 16 серпня 2006 року із врахуванням внесених змін.

Крім того, додаткові угоди до кредитного договору № 014/0999/74/58898 від 16.08.2006 року були підписані від імені ОСОБА_3 саме поручителем ОСОБА_2 на підставі довіреності.

Оскільки договори поруки, укладені між позивачами та АТ «Райфайзен банк Аваль», не містять погоджених сторонами умов щодо способу надання згоди поручителя на збільшення обсягу відповідальності, в тому числі і шляхом укладення додаткових угод до договору поруки, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг про те, що згода поручителів повинна бути оформлена лише у вигляді укладення додаткових угод до договору поруки.

За встановлених обставин справи та вимог закону, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачами вимог про визнання поруки припиненою з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційні скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Буланова Олексія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О.Ю.Кононенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко