ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа Фастівський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними дій заступника начальника Фастівського міськрайонного віддіду ДВС ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліцької М.А. при накладенні арешту на банківський рахунок та зобов`язання винести постанову про скасування арешту рахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із скаргою в якій просив суд: визнати незаконними дії заступника начальника Фастівський міськрайонний ВДВС ЦМУМЮ Маліцької М.А. про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках відкритих на його ім`я, в результаті чого було арештовано його картковий рахунок для зарахування заробітної плати № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» та зобов`язати заступника начальника Фастівський міськрайонний ВДВС ЦМУМЮ Маліцьку М.А. винести постанову та скасувати арешт рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», який використовується для нарахування та отримання заробітної плати.

Скаргу мотивував тим, що 22 липня 2020 року заступник начальника Фастівський міськрайонний ВДВС ЦМУМЮ Маліцька М.А. винесла постанову про арешт коштів боржника, в результаті чого було арештовано його картковий рахунок для зарахування заробітної плати № НОМЕР_1 відкритий в АТ «ОТП Банк». 18 грудня 2020 року він звернувся до начальника ВДВС з проханням скасувати вищевказану постанову в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у вигляді заробітної плати на його рахунку та зняття арешту безпосередньо з цього рахунку. Проте, на своє звернення отримав відповідь-роз`яснення за підписом начальника ВДВС, яким йому фактично відмовлено у задоволенні його звернення та рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з рахунку. Посилається на те, що він позбавлений отримувати заробітну плату, яка являється єдиним джерелом його існування, а також сплачувати борг, проти якого він не заперечує. Тому, звернувся до суду з даною скаргою.

Заявник в судовому засіданні 15 березня 2021 року скаргу підтримав з підстав викладених в ній. Зазначив, що не має коштів для існування, оскільки на всі його рахунки було накладено арешт.

Стягувач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Між тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача в судове засідання не перешкоджає розгляду скарги.

Заступник начальника Фастівського міськрайонного ВДВС ЦМУМЮ Маліцька М.А. в судовому засіданні 15 березня2021 року проти задоволення скарги заперечувала, зазначила, що виконавча служба діяла відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд, заслухавши пояснення заявника та заступник начальника Фастівського міськрайонного ВДВС ЦМУМЮ, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року Фастівським міськрайонним судом Київської області, у справі № 2-838/2008 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 березня 2008 року і до повноліття сина.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Обов`язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п. 2 ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

Частиною 1 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Перевіривши матеріали справи судом встановлено, що на виконанні у Фастівському міськрайонному відділі ДВС ЦМУ МЮ України (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 32780763, де стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_1 ..

22 липня 2020 року заступником начальника Фастівський міськрайонний ВДВС ЦМУМЮ Маліцькою М.А. у даному виконавчому провадженні було винесено Постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , а 24 грудня 2020 року винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника та здійснено відрахування із доходів боржника ОСОБА_1 у відповідності до чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 звернувся до 29 грудня 2020 року із заявою на ім`я Начальника Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василенко М.Б., в якій просив зняти арешт із його зарплатного рахунку в АТ «ОТП Банк» який використовується для зарахування заробітної плати.

Між тим, 08 січня 2021 року заявник ОСОБА_1 отримав відповідь № 18.28-27/603 за підписом Начальника Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василенко М.Б., в якій йому роз`яснено, що у резолютивній частині Постанови від 22 липня 2020 року про арешт коштів боржника, серед іншого зазначено, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено Законом, та належать боржнику. Окрім того, заявнику додатково повідомлено, що до його заяви не долучено будь-яких даних, які б підтверджували арешт його зарплатних коштів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заявник по справі з 06 листопада 2020 року працює в ТОВ «ДАК» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування електричної служби, за сумісництвом, що підтверджено Довідкою № 85/13-20 від 09 грудня 2020 року.

Згідно Довідки № 671 виданої АТ «ОТП Банк» 10 грудня 2020 року, ОСОБА_1 має у Банку відкритий картковий рахунок для зарахування заробітної плати № НОМЕР_1 , відкритий в Гривні.

Відповідно до п. 2 ст. 48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно із ч. 3 ст. 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 59 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник посилається на те, що накладення арешту на його рахунок для зарахування заробітної плати, позбавило його можливості отримувати заробітну плату, яка являється єдиним джерелом його існування, а також сплачувати борг, проти якого він не заперечує.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікована 23 червня 1992року, заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає Законом право громадянина на своєчасне одержання заробітної плати.

Накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав особи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі №905/361/19 зазначено, що виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Так, під час розгляду вищевказаної скарги, судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на рахунок заявника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який відкритий АТ «ОТП Банк» та призначений для зарахування заробітної плати, в межах виконавчого провадження № 32780763, було накладено арешт. Державний виконавець заступник начальника ВДВС, мала вжити всіх заходів для перевірки тієї обставини, чи не є картковий рахунок боржника ОСОБА_1 рахунком із спеціальним режимом, однак цього не зробила.

Більше того, після звернення боржника ОСОБА_1 до Фастівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту із його зарплатного рахунку, в порушення вимог ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження, а ні заступник Начальник, а ні Начальник Фастівського міськрайонного відділу ДВС, арешт із зарплатного рахунку не зняли.

Арешт коштів на рахунку № НОМЕР_1 відкритий в АТ «ОТП Банк» на ім`я з ОСОБА_1 , позбавляє останнього можливості отримувати заробітну плату, яка є основним джерелом існування, поставило його у скрутне матеріальне становище, а тому порушує його права.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З врахуванням наведеного та з метою захисту законних прав та інтересів ОСОБА_1 , суд вважає за можливе вийти за рамки заявлених ним вимог та захистити його порушене право шляхом формування резолютивної частини ухвали у наступній редакції:

«Визнати неправомірними дії Фастівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо відмови ОСОБА_1 у скасуванні арешту з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, в межах виконавчого провадження № 32780763. Скасувати арешт з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, в межах виконавчого провадження № 32780763».

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 5, 12, 79-81, 442, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Фастівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо відмови ОСОБА_1 у скасуванні арешту з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, в межах виконавчого провадження № 32780763.

Скасувати арешт з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, в межах виконавчого провадження № 32780763.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст виготовлено 23.03.2021 р.