Справа № 683/2261/20
05 квітня 2021 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.
секретаря Борикіної Л.В.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2261/20, 2/683/195/2021за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати за нею право власності на ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 20 лютого 1973 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Пашковецької сільської ради народних депутатів від 21 квітня 1987 року.
Позивака зазначає, що спірний житловий будинок був побудований нею та її чоловіком за період їх спільного подружнього життя, а тому є їх спільною сумісною власністю, в якій частки подружжя є рівними, а тому 1/2 частка зазначеного будинку належить їй - дружині померлого, як частка у спільному майні подружжя.
Вказує, що вона є спадкоємицею майна ОСОБА_3 та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак, оформити свої спадкові права на спірне будинковолодіння не в змозі, так як відповідач ОСОБА_2 який є їхнім сином, також прийняв спадщину після смерті батька та не бажає з`явитись в нотаріальну контору для дачі згоди на виділ її частки в спільному майні подружжя, про що свідчить відмова нотаріуса.
Враховуючи, що вирішити питання щодо оформлення спадщини після смерті чоловіка вона в нотаріальному порядку не має можливості, тому змушена звернутися до суду за захистом свого права в судовому порядку.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Віхерко Н.О. подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзив на позов не подавав.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2021 року постановлено провести по справі заочний розгляд.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . На день своєї смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом з дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
20 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 . Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №569/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 ; свідоцтвом про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_2 ; довідкою виконкому Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №1054 від 01 вересня 2020 року про склад сім`ї ОСОБА_3 на день його смерті; матеріалами спадкової справи №569/2019, заведеної 20 листопада 2019 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В.до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Отже, спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 20 лютого 1973 року, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторного 25 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області.
За життя подружжя ОСОБА_4 побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 . Однак, правовстановлюючий документ на вищезазначене домоволодіння було видано на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, посвідчене виконкомом Пашковецької сільської ради народних депутатів від 21 квітня 1987 року.
Крім того, згідно довідки Старокостянтинівського БТІ ОР за №1548 від 27 грудня 2019 року, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №2, за реєстровим №249.
Згідно зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Аналогічні норми містяться і в статті 60 та статті 70 Сімейного кодексу України.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з статтею 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
Державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори позивачці повідомлено про відсутність можливості оформлення свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , через те, що неможливо встановити, що вищезазначений житловий будинок є спільним майном подружжя, а також наявним спором між спадкоємцями (відповідь на звернення щодо спадкових прав від 28 серпня 2020 року за №1501/02-14).
Разом з тим, досліджені судом докази вказують на те, що спірний житловий будинок був побудований ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3 в період шлюбу, отже є їх спільною сумісною власністю, частки у якій є рівними, а тому за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , як частку у спільному сумісному майні подружжя.
Отже, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , після відрахування Ѕ частки у спільному майні подружжя ОСОБА_1 , увійшла Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
При визначені розмірів часток спадкоємців ОСОБА_3 суд враховує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на спадкування як спадкоємці першої черги, а тому розмір їх частки у спадковому майні становить по 1/4 (1/2:2).
З огляду на викладене, за ОСОБА_1 , слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
А тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/4 (1/2 частка в спільному сумісному майні подружжя +1/4 частка в порядку спадкування за законом) частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .
Вимог про стягнення судових витрат позивач не заявляв.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: