Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/6668/21

провадження № 2/755/5361/21

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

УСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звертаючись з позовом до суду, просять стягнути з відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 224 364,28 грн., пеню за період з 05.03.2021 року по 16.04.2021 року у розмірі 3 448,45 грн., 3% річних у розмірі 792,96 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 814,60 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., а також позивачі просять стягнути з відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 30 000,00 грн., пеню за період з 05.03.2021 року по 16.04.2021 року у розмірі 461,10 грн., 3% річних у розмірі 106,03 грн., інфляційні втрати у розмірі 510,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Позивачі мотивують свої вимоги тим, що 12.11.2020 року приблизно о 07:45 год. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «СБМ 308-1», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Березняківській, з боку пр.-ту Тичини, в напрямку вул. Шумського в м. Києві, навпроти будинку № 24 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину, внаслідок отриманих травм пішохід помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11.11.2020 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000993 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 як володільця транспортного засобу була застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТзДВ СК «Альфа-Гарант». На підставі положень статей 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 04.12.2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування дружині та доньці загиблого, позивачам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Загальна сума страхового відшкодування, заподіяного смертю ОСОБА_4 , становить 245 405,30 грн., з яких: для дружини ОСОБА_1 - 30 000,00 грн. моральної шкоди, 5 405,30 грн. втрат на поховання, 180 000,00 грн. відшкодування на утримання, та для доньки ОСОБА_2 30 000,00 грн. моральної шкоди. Листом № 12/5996 від 17.12.2020 року відповідачем повідомлено про те, що потрібно надати інформацію про найближчих родичів загиблого, зокрема, про батьків, а також зазначено, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідачем відповідного рішення по кримінальній справі за фактом ДТП, вказавши, що відповідно до статті 36 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступить в законну силу. 26.02.2021 року на адресу відповідача скеровано заяву про долучення документів та довідку з ПФУ про призначення пенсії по втраті годувальника від 03.02.2021 року № 466. 15.03.2021 року на адресу відповідача скеровано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, в якій позивачі просили невідкладно протягом 7 календарних днів провести виплату страхового відшкодування. Однак Листом № 12/1373 від 05.04.2021 року відповідачем зазначено про призупинення розгляду справи, у зв`язку із відсутністю інформації щодо завершення кримінального провадження та набрання рішенням суду законної сили. Разом з тим, позивачами зауважено, що у порядку ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування, тому позивачі вимушені звернутись з даним позовом до суду.

23.07.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивачі просять стягнути з відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 224 364,28 грн., пеню за період з 05.03.2021 року по 16.07.2021 року у розмірі 11 839,06 грн., 3% річних у розмірі 2 471,08 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 864,05 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Стягнути з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 30 000,00 грн., пеню за період з 05.03.2021 року по 16.07.2021 року у розмірі 1 583,01 грн., 3% річних у розмірі 330,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 185,22 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., з підстав, що містить зміст позовної заяви. (а.с. 124-126)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ТзДВ СК «Альфа-Гарант», отримавши 05.07.2021 року копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками (а.с. 123), скористався процесуальним правом подачі письмового відзиву у встановлений законом строку, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість з підстав, що містить відзив, долучений до матеріалів справи. (а.с. 129-135)

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 12.11.2020 року приблизно о 07:45 год. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «СБМ 308-1», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Березняківській, з боку пр.-ту Тичини, в напрямку вул. Шумського в м. Києві, навпроти будинку № 24 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перетинав проїзну частину, внаслідок отриманих травм пішохід помер на місці події (а.с. 13 зв.). За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11.11.2020 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000993 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с. 10-11)

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «СБМ 308-1», державний номер НОМЕР_1 , було застраховано ТзДВ СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7030391, який був чинним на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди від 12.11.2020 року. (а.с. 12)

04.12.2020 року представником дружини потерпілого ОСОБА_1 та доньки потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на адресу ТзДВ СК «Альфа-Гарант» було подано Заяву про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП від 12.11.2020 року за участю автомобіля «СБМ 308-1», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , яка призвела до смерті пішохода ОСОБА_4 . Згідно змісту заяви представник потерпілих просить виплатити на користь дружини потерпілого ОСОБА_1 : моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., витрати на поховання у розмірі 5 405,30 грн., відшкодування утриманцю - 180 000,00 грн. (5 000,00 грн. * 36), а також представник просить виплатити на користь доньки потерпілого ОСОБА_2 моральну шкоду - 30 000,00 грн. До Заяви представником потерпілих долучено: Витяг з ЄРДР за № 0000993 , витяг щодо полісу № АО 4030391, завірену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копію свідоцтва про народження потерпілого ОСОБА_4 , копію пенсійного посвідчення потерпілого ОСОБА_4 № НОМЕР_2 , копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , копію паспорту і довідки ІПН ОСОБА_1 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , довіреність на представництво інтересів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , довідку про доходи ОСОБА_1 № 90 1537, довідку про доходи ОСОБА_4 від 25.11.2020 року № 12/182/258, довідку про доходи пенсіонера ОСОБА_4 від 24.11.2020 року № 17922, копію свідоцтва про народження доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , копію паспорта та довідки ІНП ОСОБА_2 , фіскальний чек на суму 2 505,30 грн. ритуальної служби СКП «Київський крематорій» від 18.11.2020 року, договір-замовлення на організацію та проведення поховання № 1. 139984к від 18.11.2020 року, товарний чек на організацію поховання від 18.11.2020 року на суму 2 900,00 грн., договір на організацію поховання № 01-20/582, копія свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 , копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_6 (а.с. 7-9, 13 зв, 14, 15, 16, 17-18, 19, 20, 21-22, 23, 24, 25, 26, 27-28, 29, 31-32, 33-34, 35, 36-37, 38, 39, 40)

Листом № 12/5996 від 17.12.2020 року представник ТзДВ СК «Альфа-Гарант» просить представника потерпілих надати інформацію про наявність або відсутність у померлого ОСОБА_4 найближчих родичів, копії документів, що підтверджують їх родинні зв`язки, а також копії паспорта, копії ІПН та заяви на відшкодування моральної шкоди від таких осіб або заяви про відмову від своє частки моральної шкоди, або довідку про відсутність зазначених осіб (свідоцтво про смерть), що необхідно для вирішення питання про розмір та кратність поділу між родичами загальної суми моральної шкоди. А також повідомлено про припинення прийняття рішення за вказаною подією до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у справі законної сили, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (а.с. 41)

28.02.2021 року представником дружини потерпілого ОСОБА_1 та доньки потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на адресу ТзДВ СК «Альфа-Гарант» було подано Заяву про долучення документів (а.с. 42), відповідно до якої до Заяви додано відповідь на адвокатський запит від 17.02.2021 року щодо смерті батьків потерпілого ОСОБА_4 (а.с. 44) та довідку з УПФ про призначення пенсії ОСОБА_1 , 1942 року народження, по втраті годувальника від 03.02.2021 року № 466, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». (а.с. 43)

15.03.2021 року представником дружини потерпілого ОСОБА_1 та доньки потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на адресу ТзДВ СК «Альфа-Гарант» надіслано письмову досудову вимогу про виплату страхового відшкодування на загальну суму 245 405,30 грн., відповідно до змісту якої представник потерпілих заперечив про зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок ДТП загинув пішохід, а цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу в силу вимог статей 1166, 1187 ЦК України настає незалежно від вини. Таким чином, відмова ТзДВ СК «Альфа-Гарант» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованою та такою, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. (а.с. 45-48)

Листом № 12/1373 від 05.04.2021 року представник ТзДВ СК «Альфа-Гарант» повідомляє представника потерпілих ОСОБА_5 про припинення строку прийняття рішення за вищевказаною подією до дати, коли страховику стане відомо про набрання законної сили рішенням у справі відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (а.с. 53)

13.04.2021 року представником дружини потерпілого ОСОБА_1 та доньки потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на адресу ТзДВ СК «Альфа-Гарант» надіслано заяву про долучення документів і виплату страхового відшкодування, до якої долучено договір-замовлення на організацію та проведення поховання № 6.25267к від 02.12.2020 року, а також чек від 02.12.2020 року на суму 8 958,98 грн. З урахуванням наданих документів представник просить здійснити виплату страхового відшкодування для дружини померлого - ОСОБА_1 : моральної шкоди 30 000,00 грн., витрати на поховання - 14 364,28 грн., відшкодування утриманцю - 180 000,00 грн., для доньки померлого - ОСОБА_2 : моральної шкоди - 30 000,00 грн. (а.с. 49-50, 51, 52)

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 Цивільного кодексу України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 вересня у розмірі 5 000,00 грн. (на день настання досліджуваного страхового випадку).

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення зі страховика ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» витрат на її утримання у сумі 180 000,00 грн., розрахованих у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (36*5 000 грн.), оскільки позивач ОСОБА_1 , 1942 року народження, є дружиною померлого ОСОБА_4 , на момент його смерті досягла пенсійного віку та перебувала на утриманні свого чоловіка, який попри досягнення пенсійного віку продовжував працювати у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут Міністерства оборони України на посаді завідувача спортзалу (а.с. 24), що, відповідно, надає право позивачу на отримання регламентної виплати у заявленому розмірі відповідно до п. 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини другої статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно положення пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На підставі встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що неправомірними діями водія ОСОБА_3 /страхувальника відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» позивачам, зокрема, дружині померлого ОСОБА_1 та доньці померлого ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка та батька, тому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, ураховує характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі втратою найближчого родича та годувальника позивача ОСОБА_1 , яка перебувала на утриманні померлого, визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди у сумі 30 000,00 грн. кожному позивачу, які підлягають до відшкодування страховиком в межах суми ліміту відповідальності.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. При цьому, у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження.

Згідно з пунктом 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, у випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17)

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18).

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 вересня у розмірі 5 000,00 грн. (на день настання досліджуваного страхового випадку).

Отже, ураховуючи положення пункту 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на день настання досліджуваного страхового випадку, межею щодо розміру відшкодування, яке підлягає стягненню зі страховика за понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на поховання є 60 000,00 грн. (5 000 *12), тому обґрунтованою є вимога позивача ОСОБА_1 про відшкодування страховиком на її користь витрат на поховання на загальну суму 14 364,28 грн. (а.с. 33, 35, 51), які понесено позивачем ОСОБА_1 на підставі долучених до матеріалів справи договорів на організацію та проведення поховання (а.с. 33-3436-37, 52).

В частині відшкодування пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положення пункту 27.5. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19)

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17, Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями діючого законодавства України та роз`ясненнями, наведеними у постановах Верховного Суду, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь окрім страхового відшкодування також і пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 11 839,06 грн., 3% річних у розмірі 2 471,08 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8 864,05 грн., а також суд визнає правомірною вимогу позивача ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на її користь окрім страхового відшкодування також і пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1 583,01 грн., 3% річних у розмірі 330,41 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 185,22 грн.

Так, надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 125, 126), судом враховано, що 04 грудня 2020 року позивачі звернулись до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування та отримали необґрунтовану відмову страховика у здійсненні передбачених законом виплат. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та строк виконання обов`язку страховика його виплати складає 90 днів, суд, приймаючи до уваги визначені позивачами вимоги до страховика, погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання, тому визнає обґрунтованими вимоги позивачів про стягнення з відповідача на їх користь пені, 3% річних та інфляційні втрати, розраховані за період з 05.03.2021 року по 16.07.2021 року, тому вимоги позивачів в цій частині позову також підлягають до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, суд визнає безпідставною відмову страховика ТзДВ «СК «Альфа-Страхування» у виплаті позивачам суми страхового відшкодування у передбачені законом строки та розмірі, із посиланнями страховика на положення п. 36.2 статті 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 36.2 статті 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі № 6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи № 6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Разом з тим, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 757/59802/16).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц дійшов наступного висновку: «Суд апеляційної інстанції при задоволенні позову правильно застосував статтю 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1166, 1187 ЦК України вказавши, що закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення не звільняє останнього як власника і володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану смертю НОМЕР_3 , внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки та він повинен нести цю цивільно-правову відповідальність. Відповідачем по справі не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», повинен нести цивільно-правову відповідальність як власник і володілець джерела підвищеної небезпеки за шкоду, завдану смертю НОМЕР_3 внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки, тому саме на відповідачеві як страховику лежить обов`язок сплатити страхове відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті НОМЕР_3 у межах лімітів відповідальності страховика.»

Таким чином, суд визнає необґрунтованим посилання відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на наявність кримінального провадження та на відсутність вироку щодо завдавача шкоди, як на підставу для зупинення здійснення страхових виплат, оскільки наявність кримінального провадження та наслідки розгляду кримінальної справи не звільняють завдавача шкоди як володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану смертю ОСОБА_4 внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки, та оскільки цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди була застрахована відповідачем ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», саме на відповідачеві як страховику лежить обов`язок сплатити страхове відшкодування шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті ОСОБА_4 у межах лімітів відповідальності страховика. При цьому, відповідачем по справі не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, забезпеченням доказів.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 15.03.2021 року між адвокатом Скочиляс Іриною Мирославівною та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № 15.03.21, відповідно до умов якого адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень, серед іншого, здійснює представництво інтересів клієнта по відношенню до всіх суб`єктів дій, метою яких є встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 листопада 2020 року, а також її наслідків, пред`явлення цивільно-правових претензій, які з цього випливають та отримання відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди від учасників ДТП (фізичних та/або юридичних осіб).

Згідно п.п. 6.1, 6.2 Договору, сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до цього Договору становить 10 000,00 грн. Умови та порядок розрахунків оплати праці адвоката визначаються сторонами в Додатках до цього Договору. (а.с. 54-58)

Крім того, 15.03.2021 року між адвокатом Скочиляс Іриною Мирославівною та ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги № 15.03.21, який містить умови, аналогічні вищезазначеному Договору, укладеному із ОСОБА_1 (а.с. 59-63)

Крім того, матеріали справи містять ордери адвоката на надання правничої допомоги. (а.с. 64, 65)

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Разом з тим, суд не убачає підстав для розподілу витрат на правничу допомогу, про надання якої зазначено позивачами у позовній заяві, оскільки матеріали справи не містять ані Додатків до Договорів про надання правової допомоги № 15.03.21, які передбачені цими Договорами та мають містити Умови та порядок розрахунків оплати праці адвоката, ані акту виконаних адвокатом робіт, ані доказів сплати позивачами гонорару у передбаченому Договорами розмірі, що позбавляє суд можливості надати оцінку обсягу та вартості виконаних робіт адвокатом в межах розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позовних вимог майнового та немайнового характеру, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру у розмірі 4 022,37 грн. (2 206,37+ 908,00*2).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 23, 29, 509, 510, 526, 625, 1166-1168, 1187, 1200 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, б-р Л. Українки, б. 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування у розмірі 224 364,28 грн., пеню у розмірі 11 839,06 грн., 3% річних у розмірі 2 471,08 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 864,05 грн., а всього на загальну суму 247 538 (двісті сорок сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 47 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, б-р Л. Українки, б. 26) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) страхове відшкодування у розмірі 30 000,00 грн., пеню у розмірі 1 583,01 грн., 3% річних у розмірі 330,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 185,22 грн., а всього на загальну суму 33 098 (тридцять три тисячі дев`яносто вісім) гривень 64 копійки.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, б-р Л. Українки, б. 26) в дохід держави судовий збір у розмірі 4 022 (чотири тисячі двадцять дві) гривні 37 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 04 серпня 2021 року.

Суддя: В.І. Галаган