Номер справи 237/2697/21
Номер провадження 2-з/237/33/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

28.07.21 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Кучко Я.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа Орган опіки та піклування:відділ у справах дітей Мар`їнської міської ВЦА про відібрання дитини у батька.

Разом із матеріалами позовної заяви позивачем було надано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтуванні поданої заяви позивач зазначає, що відповідач порушив усну домовленість між ним та нею щодо побачення з дитиною, оскільки останній силоміць забрав сина від неї, на момент звернення з позовними вимогами проживає разом із відповідачем, який в свою чергу не дозволяє бачитися позивачу з дитиною, не дає поспілкуватись з сином навіть через слухавку. Позивач вважає, що це позбавляє сина ОСОБА_3 материнського піклування, уваги та присутності. Зауважує, на неодноразові прохання позивачки забрати малолітню дитину, відповідач відмовляє. У зв`язку з чим, просить забезпечити позов шляхом визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 до ухвалення рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно дост.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2,3 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії та встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних відносин.

Водночас, в силу приписів ст..151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням необхідності його застосування.

При цьому,види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 152 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Водночас слід зазначити,що в силу вимог ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З заяви про забезпечення позову обставин вбачається, що між сторонами існує спір щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачем однією з позовних вимог вказано - негайно постановити рішення про відібрання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернення її за попереднім місцем проживання разом зі свою матір`ю ОСОБА_1 .

Тобто, вимоги за заявою про забезпечення позову та один з пунктів прохальної частини позову ОСОБА_1 є тотожними, а тому, у разі задоволення заяви та забезпечення позову у такий спосіб, суд фактично вирішить частину позовних вимог без розгляду справи по суті. Наведене слугує безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви позивача.

Крім того, заявником не наведено посилань та обґрунтувань на підтвердження того,що існують обставини,які істотно можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за правилами ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Доводи ж заявника, викладені у заяві про забезпечення позову, підлягають оцінці судом під час розгляду цивільної справи по суті, а в рамках розгляду заяви про забезпечення позову матеріали додані до заяви не містять висновку компетентних органів про доцільність перебування дитини за матір`ю.

Відтак, враховуючи предмет і підстави позову, який позивач просить забезпечити, і вказаний нею захід забезпечення, суд не вбачає підстав для задоволення такої заяви.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначенихст.149 ЦПК України визначених і доведених для забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позов відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя Я.Ю. Кучко