Справа № 367/5728/21
Провадження №2-з/367/334/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Іорданова К.І. про забезпечення позову

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання надати звіт та стягнення грошових коштів, отриманих у зв`язку з виконанням доручення.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Іорданова К.І. про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах заявлених вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 1 403 900,00 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що 13.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір доручення, відповідно до умов якого ОСОБА_2 як повірений від імені ОСОБА_1 як довірителя повинна була вчиняти наступні дії:здійснювати пошук потенційних покупців на квартири в будинку, який планував збудувати ОСОБА_1 ;проводити переговори з потенційними покупцями квартир;укладати попередні договори купівлі-продажу квартир;після завершення будівництва будинку укладати договори купівлі-продажу квартир;отримувати грошові кошти за продані квартири.На виконання вказаного усного договору доручення ОСОБА_1 неодноразово видавалися довіреності на ім`я ОСОБА_2 , які наділяли її повноваженнями діяти від його імені, а саме:довіреність, яка 13.02.2016. була посвідчена приватним нотаріусом Андрущенко Л.М. за реєстр. № 35,довіреність, яка 24.01.2017 була посвідчена приватним нотаріусом Шептицькою С.В.. за реєстр. № 20,Виконуючи покладене на неї доручення ОСОБА_2 протягом 2016 - 2019 років, діючи від імені ОСОБА_1 на підставі вказаних довіреностей укладала з різними фізичними особами різні правочини, зокрема, попередні договори купівлі-продажу квартир в будинку за адресою АДРЕСА_1 та отримувала від його імені грошові кошти за вказаними договорами.Під час виконання вищевказаних доручень ОСОБА_2 періодично на прохання ОСОБА_1 в усній формі надавала йому часткову інформацію про вчинені нею від його імені правочини та операції та передавала йому частину отриманих від його імені коштів однак, письмові звіти про виконання доручення не подавала, оригінали довіреностей після закінчення строку їх дії не повертала, грошові кошти одержані за укладеними договорами в повному обсязі не передала. За укладеними договорами в інтересах та від імені ОСОБА_1 відповідачем разом було отримано 1 403 900,00 грн. ОСОБА_1 не давав доручення ОСОБА_2 вчиняти певні правочини - використовуючи надані їй повноваження представника. ОСОБА_2 вчинила ці правочини за власною ініціативою та визначила їх умови на власний розсуд.Про укладення та виконання вказаних договорів ОСОБА_2 ОСОБА_1 не звітувала і кошти, які вона отримала за вказаними договорами від імені ОСОБА_1 вона йому не передавала.

Разом з тим, 31.05.2020 за фактом шахрайства на ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження № 001431, щодо зловживання службовим становищем та заволодінням квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , розслідування за яким наразі триває.

З приводу зустрічного забезпечення позову, заявник просить суд не застосовувати зустрічне забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також слід звернути увагу, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тому достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд в своїй Постанові від 17.10.2018 р. № 183/5864/17-ц|61-38692св18.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Підставами для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, грошові кошти є належність цього майна, коштів відповідачеві, їх знаходження в нього чи в інших осіб.

Разом з тим, згідно поданої заяви, заявник не конкретизує, на яке саме майно, грошові кошти, слід накласти арешт, не зазначає рахунків та в яких банківських установах України містяться такі грошові кошти, не надає підтвердження вартості рухомого чи нерухомого майна, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність заявлених вимог позовним вимогам.

Суд зазначає про те, що незазначення наведеної вище інформації та її підтвердження, робить неможливим виконання ухвали про забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та грошові кошти.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись статями 149, 150, 258 - 261 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Іорданова К.І. про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий