КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/3518/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року місто Київ

справа №753/15198/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Каліушка Ф.А., у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач ТДВ СК «КРЕДО» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 45000 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування.

В мотивування вимог посилався на те, що 07 жовтня 2015 року між ТДВ СК «КРЕДО» та ОСОБА_1 укладено договір страхування №АІ/7297369, згідно умов якого позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку, сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказував, що 16вересня 2016 року о 13.45год.по вул. Бориспільська, с. Гора, БориспільськогорайонуКиївськоїобластіводій ОСОБА_1 ,керуючи автомобілем «ВМW 325», д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті нерівнозначних доріг, не надав перевагу автомобілю «МАZDА 6», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім, чим порушив вимоги п.16.11 ПДР України. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначав, що відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №115444/10/16 від 07 жовтня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_4 вартіст відновлювального ремонту автомобіля «МАZDА 6», д.н.з. НОМЕР_2 складає 119297,22 грн.

Позивач вказував, що сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі, з урахування визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту №ОСГПО-7184157 від 20 жовтня 2016 року складає 45000 грн., яка була виплачена 24 жовтня 2016 року.

Посилався на те, що відповідач не звертався та не повідомляв позивача у строки передбачені Законом про дорожньо-транспортну пригоду, тому товариство має право на відшкодування шкоди в порядку регресу з ОСОБА_1

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТДВ СК «КРЕДО», в якому просив стягнути з страхової компанії на свою користь 50000 грн. в рахунок погашеного зобов`язання.

В мотивування вимог посилався на те, що на момент виплати ТДВ СК «КРЕДО» страхового відшкодування потерпілій особі, він відшкодував добровільно завдану ним шкоду внаслідок ДТП у розмірі 104 000 грн. потерпілій особі, що підтверджується нотаріально засвідченими заявами власника пошкодженого автомобіля та водія даного транспортного засобу.

Вказував, що позивачем не взято до уваги той факт, що встановлений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону, обов`язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП, надати страховику повідомлення про ДТП передбачений законодавством із метою надання сраховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. При цьому, зазначена норма вказує на право страховика щодо подання регресної вимоги, а не на необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу.

Зазначав, що оскільки вінвідшкодував шкоду потерпілій особі в добровільному порядку, завдану транспортному засобу внаслідок ДТП, та зважаючи на той факт, що його цивільно-правова відповідальність булазастрахована уТДВ СК «КРЕДО» відповідно до полісу обов`язковогострахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7297369, вважає, що у ньоговиникло право вимоги до страхової компанії на повернення сплачених сум в ліміті, зазначеному полісом страхування, а саме у розмірі 50000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року позов ТДВ СК «КРЕДО»задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «КРЕДО» у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 45000 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «КРЕДО» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні первісного позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що страхова виплата на користь потерпілого ОСОБА_3 була здійснена позивачем 24 жовтня 2016 року, тобто вже після отримання потерпілими у ДТП відшкодування завданої шкоди від нього, яка була виплачена 18 жовтня 2016 року.

Вважає, що на момент здійснення страхової виплати позивач мав змогу перевірити обставини ДТП, стан розрахунків відповідача з власником автомобіля та потерпілим, і власними силами запобігти необгрунтованим виплатам.

Вказував, що він фактично має нести майнову відповідальність в подвійному обсязі, оскільки потерпілий в ДТП - водій пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 та власниця автомобіля ОСОБА_5 приховали від ТДВ СК «КРЕДО» факт отримання ними до 18 жовтня 2016 року від нього повного відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням автомобіля.

Зазначав, що помилка позивача при здійсненні страхового відшкодування 24 жовтня 2016 року після отримання 18 жовтня 2016 року потерпілими повної узгодженої з винуватцем ДТП суми шкоди за пошкоджений автомобіль, не є підставою для стягнення з нього такої виплати.

Посилався на те, що факт неповідомлення ним позивача про ДТП не є підставою для застосування до нього положень підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33, підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказував, що оскільки він відшкодував шкоду, завдану транспортному засобу внаслідок ДТП та зважаючи на той факт, що його цивільно-правову відповідальність було застраховано позивачем відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7297369, у нього виникло право вимоги до ТДВ СК «КРЕДО» на повернення сплачених сум в ліміті, визначеному полісом страхування, а саме у розмірі 50000 грн.

11 лютого 2021 року від ТДВ СК «КРЕДО» на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2015 року між ТДВ СК «КРЕДО» та ОСОБА_1 укладено поліс №АІ/7297369 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого було застраховано цивільно-правову відповідальність транспортного засобу «ВМW 325», д.н.з. НОМЕР_1 , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50000 грн., франшиза 0.

16 вересня 2016 року о 13.45год.по вул. Бориспільська, с. Гора, Бориспільського району Київської області водій ОСОБА_1 ,керуючи автомобілем «ВМW 325», д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті нерівнозначних доріг, не надав перевагу автомобілю «МАZDА 6», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім, чим порушив вимоги п.16.11 ПДР України. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобіль «МАZDА 6», д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_6 .

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

19 вересня 2016 року водій пошкодженого у ДТП автомобіля «МАZDА 6», д.н.з. НОМЕР_2 подав до ТДВ СК «КРЕДО» заяву на виплату страхового відшкодування.

Відповідач не повідомляв ТДВ «СК «КРЕДО» про зазначену дорожньо-транспортну пригоду, що ним не заперечується.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ) №115444/10/16 від 07 жовтня 2016 року, складеного СПД ОСОБА_4 :

вартість відновлювального ремонту КТЗ «МАZDА 6», д.н.з. НОМЕР_2 становить 183658,95 грн.;

вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коєфіціенту фізичного зносу становить 141909,26 грн.;

вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коєфіціенту фізичного зносу без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали становить 119297,22 грн.

17 жовтня 2016 року ОСОБА_6 узгодила з ТДВ СК «КРЕДО» суму страхового відшкодування у розмірі 45000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було добровільно відшкодовано власнику автомобіля «МАZDА 6», д.н.з. НОМЕР_2 розмір завданої у ДТП шкоди у сумі 104000 грн., що підтверджується нотаріально засвідченими заявами власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_6 від 18 жовтня 2016 року №1005 та водія даного транспортного засобу ОСОБА_3 від 18 жовтня 2016 року №1007.

24 жовтня 2016 року ТДВ СК «КРЕДО» на підставі страхового акту від 20 жовтня 2016 року №ОСГПО-7184157 здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 45000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4025 від 24 жовтня 2016 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ТДВ СК «КРЕДО» посилаючись на підпункт «ґ»п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика про ДТП, зазначав, що ОСОБА_1 не виконав вказаний обов'язок та не повідомив страхову компанію у вказаний строк про ДТП за його участі, в зв'язку з чим просив стягнути з відповідача на свою користь у порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 45000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ТДВ СК «КРЕДО» та стягуючи з ОСОБА_1 45000 грн. у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав обов`язку встановленого п.33.1.4. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення страховика про страховий випадок, який став підставою для виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч.1 ст.10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 38.1. статті 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП передбачений у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак зазначені зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

За змістом підпункту 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Отже, дотримання або недотримання особою, з якою укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов'язкового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для перевірки страховиком обставин ДТП та обґрунтованості страхових виплат. Водночас лише недотримання цих положень особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, не може виступати самостійною вимогою для задоволення регресної вимоги у судовому порядку.

Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15, від 22 березня 2017 року в справі №6-2011цс16 та у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №760/5736/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі №752/9895/15-ц, від 28 лютого 2018 року у справі №722/1929/15-ц, від 04 квітня 2018 року у справі №522/24655/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі №369/5335/15-ц, від 03 травня 2018 року у справі №210/3852/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №760/17929/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №459/212/17; від 20 вересня 2018 року у справі №754/10079/16-ц; від 10 жовтня 2018 року у справі №371/6159/16-ц; від 24 жовтня 2018 року у справі №300/847/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №711/9786/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №753/16761/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі №208/7291/13-ц, від 20 лютого 2019 року у справі №753/18489/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі №495/8394/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 724/1009/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17, від 17 січня 2020 року у справі №463/5839/16-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування, а тому колегія суддів приходить до висновку, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред'явлення регресного позову.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред'явлення регресного позову та відшкодування шкоди відповідачем, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, позивачем не доведено, що відсутність повідомленняпро дорожньо-транспортну пригоду від відповідача призвело до необґрунтованих виплат.

Разом з тим, суд першої інстанції на вказане уваги не звернувта дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ТДВ СК «КРЕДО».

А відтак, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року в частині задоволення первісного позову ТДВ СК «КРЕДО» про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «КРЕДО» у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 45000 грн. та понесених судових витрат у розмірі 1921 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що оскільки він відшкодував шкоду потерпілій особі в добровільному порядку та зважаючи на той факт, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ТДВ СК «КРЕДО» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7297369, а тому вважає, що у нього виникло право вимоги до страхової компанії на повернення сплачених сум в ліміті, зазначеному полісом страхування, а саме у розмірі 50000 грн.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема, договори та інші правочини (п.2 ч.2 ст.11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ТДВ СК «КРЕДО» виконало свій обов`язок по сплаті страхового відшкодування відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки страховій компанії не було відомо про вже здійснені розрахунки між учасниками ДТП.

Разом з тим, полісом №АІ/7297369 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 жовтня 2015 року, укладеного між ТДВ СК «КРЕДО» та ОСОБА_1 не передбачено відшкодування шкоди страховою компанією страхувальнику, який добровільно відшкодував потерпілому завдану ним шкоду.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ТДВ СК «КРЕДО» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2881,50 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року в частині задоволення первісного позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 45000 грн. та понесених судових витрат у розмірі 1921 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО», місцезнаходження: місто Запоріжжя, проспект Моторобудівників, 34, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 судові витрати у розмірі 2881 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: