Справа № 465/3681/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3343/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника апелянта - Петрів Л.П., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» Філія «Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» Філія «Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій», про визнання незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" № 37 від 24.05.2019 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності; визнати незаконним та скасувати накази Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" № 38 від 27.05.2019 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", наказ (розпорядження) № 36/ос від 28.05.2019 про припинення трудового договору (контракту) та зобов`язати Акціонерне Товариство "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" негайно поновити ОСОБА_1 на роботі шляхом видачі відповідного наказу та внести відповідний запис до його трудової книжки; крім того просить стягнути з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до винесення рішення судом; стягнути з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 000 гривень; зобов`язати Акціонерне Товариство "Українська залізниця" Філії "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" публічно вибачитись перед ОСОБА_1 за його незаконне звільнення шляхом видачі відповідного наказу; стягнути з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що у наказі №37 від 24.05.2019 не визначено в чому саме полягає порушення трудової дисципліни; в чому полягає неналежне виконання посадових обов`язків і яких саме; в чому полягає неналежне виконання правил внутрішнього трудового розпорядку; де саме позивачу визначено робоче місце;які саме розпорядження головного конструктора Василишина І.Д. не виконані; коли саме видавались ці розпорядження (враховуючи, що у наказі №37 зазначається, що позивач допускав порушення протягом семи днів); яким чином ці розпорядження були доведені до позивача.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем не надано доказів ознайомлення його з правилами внутрішнього трудового розпорядку, що були затверджені 21.04.2016, а в наказі №37 не зазначено та не конкретизовано, які саме пункти Посадової інструкції або ж Правил внутрішнього трудового розпорядку були порушені позивачем, що згідно правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 161/6283/16-ц, є достатньою підставою для скасування цього наказу.

Більше того, у позивача не було відібрано письмових пояснень, не враховувано ані ступінь тяжкості вчиненого проступку, ані заподіяну ним шкоду, ані обставини, за яких вчинено проступок, та попередню роботу позивача.

Крім того, позивач вважає, що саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Позивач також вказує на те, що в наказі №37 не зазначено всіх складових дисциплінарного проступку: дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. За даних обставин наказ №37 має бути визнаним незаконним та скасовано.

Щодо визнання незаконним та скасування наказу №38 від 27.05.2019 та наказу (розпорядження) № 36/ос від 28.05.2019 про припинення трудового договору (контракту) позивач вказує наступне.

Згідно наказу №38 позивача було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України "за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку філії (розділ 3 в частині відсутності на робочому місці у продовж робочого часу за винятком перерв на відпочинок і харчування, в частині не виконання розпорядження адміністрації філії від головного конструктора Василишина І.Д. ) та посадової інструкції (п. 2.11, 2.12, 2.13), що виявилось у спробі зриву виробничого процесу відділу автоматизації задач планування перевезень 16.05.2019".

Позивач вказує на те, що в наказі №38, зокрема, не визначено: які обов`язки покладені трудовим договором не виконувались, де саме позивачу визначено робоче місце; яке саме розпорядження головного конструктора Василишина І.Д. не виконано позивачем; коли саме видавалось це розпорядження; яким чином розпорядження було доведено до позивача; у чому вбачається не виконання позивачем діючих у ПКТБ ІТ стандартів, положень, інструкцій (п. 2.11 посадової інструкції); які саме розпорядження керівництва ПКТБ ІТ ним не виконані (п. 2.12 посадової інструкції); чим підтверджується те, що працю на робочому місці позивачем організовано не раціонально і не ефективно та ним не дотримано норм технологічного процесу (п. 2.13 посадової інструкції).

При винесенні наказу №38 директор Філії ПКТБ ІТ не зажадав від позивача письмових пояснень, не враховував ані ступінь тяжкості вчиненого проступку, ані заподіяну ним шкоду, ані обставини, за яких вчинено проступок, та попередню роботу позивача. І це, згідно правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 401/512/16-ц, є достатньою підставою для скасування цього наказу.

Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідачем не було дотримано процедури отримання згоди профспілкового комітету та в наказі №38 не зазначено всіх складових дисциплінарного проступку: дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Позивач вважає, що в результаті діяльності адміністрації його було дискредитовано перед співробітниками та колегами не лише відділення у місті Львові, але й всієї філії.

Ураховуючи вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також беручи до уваги систематичний "мобінг" (форма психологічного тиску у вигляді цькування співробітника у колективі з метою його звільнення) зі сторони адміністрації філії "ПКТБ ІТ" АТ "Укрзалізниця" та тривалості перенесених страждань і переживань позивач вважає, що компенсація моральної шкоди має бути в сумі 200 000,00 грн.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно ст. 235 КЗпП якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позивача звільнено з роботи з 27 травня 2019 року. День звільнення не враховується для розрахунку середнього заробітку, а тому розрахунок здійснюється з 28 травня 2019 року. Останні два календарні місяці роботи: березень, квітень 2019 року.

Згідно Довідки про середню заробітну плату, що надана відповідачем позивачу при звільненні, заробітна плата за березень 2019 року склала 15 851,46 грн за квітень 2019 року - 13 671,93 грн. Робочі дні у березні 2019 року - 20, у квітні 2019 року - 20.

Середньоденна заробітна плата складає (15 851,46 грн + 13 671,93 грн) : 40 робочих днів) = 738,08 грн. Час затримки виплати заробітної плати - 351 днів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 травня 2019 року по 28 вересня 2020 року становить 259 066,08 грн (351 х 738,08 = 251 685,28).

Щодо зобов`язання відповідача публічно вибачитись перед позивачем. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Згідно наявних в матеріалах справи договору про надання правничої допомоги від 31.10.2018, акту замовлення та виконання робіт від 01.07.2019, квитанцій про сплату, договору про надання професійної правничої допомоги від 14.08.2019, ордеру серії ЛВ №012018 на надання правничої (правової) допомоги від 14.08.2019, акту про надання правничої допомоги від 12.02.2020 позивач сплатив 10 500,00 грн та ще має сплатити 8 800,00 грн за надану професійну правничу допомогу, а всього 19 300,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову; тому просив стягнути витрати на правничу допомогу.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» Філія «Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій», про визнання незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" № 37 від 24.05.2019 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" № 38 від 27.05.2019 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та наказ (розпорядження) № 36/ос від 28.05.2019 про припинення трудового договору (контракту);

Зобов`язано Акціонерне Товариство "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" негайно поновити ОСОБА_1 на роботі.

Стягнуто з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 259066,08 грн.

Стягнуто з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

Стягнуто з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 19 300 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство «Українська залізниця» Філія «Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що 28.09.2020 суд розглянув справу за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Зазначає, що в наказі №37 та в наказі №38 наведено конкретні факти невиконання позивачем трудових обо`язків, зазначено, коли саме такі факти мали місце, який проступок вчинив позивач після застосування до нього стягнення, що і стало приводом до його звільнення. Зазначає, що позивач був звільнений з роботи 28.05.2019 і 28.05.2019 - його останній робочий день, за який йому було нараховано заробітну. Відповідно, початок періоду, за який може бути здійсненно нарахування заробітної плати є 29.05.2019. Таким чином, період, за який може бути здійснений розрахунок - з 29 травня 2019 року по 28 вересня 2020 року. Зазначена у рішенні суду кількість робочих днів за час затримки виплати заробітної плати 351 днів, а фактично - 335 робочих днів відповідно до затверджених графіків роботи AT «Укрзалізниця» та філії «ПКТБ IT» AT «Укрзалізниця»). Зважаючи на це, середній заробіток з 29.05.2019 по 28.09.2020 становить 247 256,80. Також не погоджується з рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди. Зазначає, так як позивачем не надано доказів та не доведено вказаних ним фактів, а саме наявність моральних страждань, погіршення його психологічного стану, що пов`язані з моральними стражданнями, не доведено, що моральні страждання спричинені внаслідок порушення його трудових прав, тому стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення. Вважає, що доказів щодо фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 19300 грн позивач суду не надав, тому суд безпідставно задовольнив вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому такі вимоги є безпідставними та не підлягали до задоволення. Просить рішення скасувати та ухвалити, нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін, з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16.09.1998. Наказом №217/ос від 30.06.2017 він був переведений на посаду начальника відділу автоматизації бухгалтерського обліку Філії "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно з п. 1.3 Посадової інструкції начальника відділу автоматизації бухгалтерського обліку філії "ПКТБ ІТ" ПАТ Укрзалізниця" начальник відділу призначається на посаду і звільняється з посади директором філії ПКТБ ІТ з дотриманням чинного законодавства. Начальник відділу у своїй діяльності керується чинним законодавством України, наказами і розпорядженнями директора філії ПКТБ ІТ, посадовою інструкцією та дорученнями головного конструктора (п. 1.5 Посадової інструкції).

Згідно наказу №37 від 24.05.2019 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, неналежне виконання своїх обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку в частині відсутності на робочому місці щоранку 03.05.2019, з 06.05.2019 по 08.05.2019 , 10.05.2019, 11.05.2019 з 08:00 год. до 08:45 год., невиконання розпорядження головного конструктора Василишина І.Д. щодо повернення на своє робоче місце для виконання своїх виробничих обов`язків (а.с.116 т .1).

Відповідно до наказу №38 від 27.05.2019 ОСОБА_1 звільнено з роботи з підстав систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку філії, посадової інструкції (а.с.117 т.1).

Наказом №36/ос від 28.05.2019 з ОСОБА_1 припинено трудовий договір.

Згідно з наказом №39 від 27.05.2019 за ОСОБА_1 закріплено робоче місце у кімнаті АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Як вбачається з наказу №37 від 24.05.2019, позивачу оголошено догану за неналежне виконання своїх обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку в частині відсутності на робочому місці щоранку 03.05.2019, з 06.05.2019 по 08.05.2019 , 10.05.2019, 11.05.2019 з 08:00 год. до 08:45 год., перебування у цей час у кабінеті №609, невиконання розпорядження головного конструктора Василишина І.Д. щодо повернення на своє робоче місце для виконання своїх виробничих обов`язків.

Згідно правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 161/6283/16-ц, наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Проте в наказі №37 від 24.05.2019 не зазначено та не конкретизовано, які саме пункти Посадової інструкції позивача або ж Правил внутрішнього трудового розпорядку були порушені позивачем.

Вирішуючи спір,суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно наказу №26 від 19.04.2019 "Щодо заходів зміцнення трудової дисципліни" (п. 3.2), Положення про відділ автоматизації бухгалтерського обліку філії "Проектно-конструкторське технологічне бюро інформаційних технологій" ПАТ Укрзалізниця" (п. 2.10, 3.3, 5.1, 5.2), Посадової інструкції начальника відділу автоматизації бухгалтерського обліку філії "ПКТБ ІТ" ПАТ Укрзалізниця" (п. 2.6) позивач, як начальник відділу, мав право знаходитись 03.05.2019 з 06.05.2019 по 08.05.2019 , 10.05.2019, 11.05.2019 з 08:00 год. до 08:45 год. у кімнаті №609.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, тому наказ №37 від 24.05.2019 підлягає скасуванню.

Відповідно до п.3 частини першої ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Таким чином, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини 1 ст. 40 КЗпП Україн6и , необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов`язів мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

За наявності правових підстав для визнання незаконним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом від 24.05.2019 за №37, наказ про звільнення позивача та наказ про припинення трудової діяльності підлягає скасуванню з огляду на відсутність в діях позивача систематичного невиконання трудових обов`язків.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу №37 від 24.05.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнання незаконним та скасування наказу № 38 від 27.05.2019 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та наказу (розпорядження) № 36/ос від 28.05.2019 про припинення трудового договору (контракту); та поновлення ОСОБА_1 на роботі відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині.

Положеннями ч. 2 ст 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З огляду на те, що справа розглядалась більше одного року не з вини позивача середній заробіток підлягає стягненню за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру середньоденної заробітної плати необхідної для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходив із середньоденної заробітної плати 738,08 грн та 351 робочих днів за період з 28.05. 2019 по 28.09.2020.

Проте, як убачається з матеріалів справи, позивач звільнений з роботи 28.05.2019 і за 28.05.2019 йому було нараховано заробітну плату. Відповідно період, за який слід здійснити розрахунок - з 29.05.2019 по 28.09.2020, кількість робочих днів за час вимушеного прогулу становить 335. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 29.05.2019 по 28.09.2020 у розмірі 247 256,80 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб ( п.3). Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п.13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачу дійсно була спричинена моральна шкода, оскільки порушення його прав у сфері трудових відносин вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, проте розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом колегія суддів вважає завищеним. Ураховуючи обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 3000 грн.

Позивач також просив суд стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 19 300 грн.

До матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги від 31.10.2018, акт замовлення та виконання робіт від 01.07.2019 , договір про надання професійної правничої допомоги від 14.08.2019, ордер серії ЛВ №012018 на надання правничої (правової) допомоги від 14.08.2019, акт про надання правничої допомоги від 12.02.2020. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу в розмірі 19 300 грн. Такі витрати є належним чином задокументовані, обґрунтовані, є співмірними із складністю справи, не спростовані належним чином відповідачем.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем в ході судового розгляду, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Проте, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції стягнув на користь позивача витрати на правову допомогу в повному розмірі, що не відповідає положенням ст.. 141 ЦПК України. Тому розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача слід зменшити до 15 000 грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язовим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про час та місце засідання суду. Таким чином, справу розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце роозгяду справи,про що апелянт зазначає у скарзі, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, рішення суду слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, визнати протиправними та скасувати накази відповідача №37 від 24.05.2019, №38 від 27.05.2019 та №36/ос від 28.05.2019 з поновленням ОСОБА_1 на посаді начальника відділу автоматизації бухгалтерського обліку з 29.05.2019 та виплатою останьому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 247256,80 та моральної шкоди у розмірі 3000 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» Філія «Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» Філія «Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій», про визнання незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати Наказ Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" № 37 від 24.05.2019 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

Визнати незаконним та скасувати Наказ Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" № 38 від 27.05.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та Наказ (розпорядження) № 36/ос від 28.05.2019 про припинення трудового договору (контракту), поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу автоматизації бухгалтерського обліку з 29.05.2019.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 247 256,80 грн.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000 гривень.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Українська залізниця" Філія "Проектно-конструкторське технологічне Бюро інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 15 000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 24 березня 2021 року.

Головуючий

Судді