Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі: головуючого судді - Решетова В.В.

секретар судового засідання - Сушко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Управління праці та соціального захисту населення в Новотроїцькому районі, Генічеська об`єднана податкова інспекція Головного управління Державної фіксальної служби у Херсонській області про захист трудових прав та прав на соціальне забезпечення

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2018 року позивач звернулась в суд із вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , який в подальшому уточнила просила винести рішення про оформлення трудових відносин з працівником ОСОБА_1 , яка виконувала роботу продавця без укладення трудового договору на умовах повного робочого часу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в період з 09 червня 2015 року по 02 липня 2018 року та зобов`язати фізичну особу підприємця ОСОБА_2 нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних особі та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період робити. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач вказує, що з 9 червня 2015 року по 02 липня 2018 року працювала за трудовим договором продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » смт. Новотроїцьке. Роботодавцю надала всі необхідні документи для офіційного оформлення працівника та отримувала заробітну плату. Після того, як позивач завагітніла, постало питання її непрацездатності у зв`язку із вагітністю та родами, а також соціальними виплатами з цього приводу. З`ясувалось, що вона була прийнята без письмово оформлення трудового договору. Вважає, що такий факт став можливим внаслідок недобросовісності ОСОБА_2 та, що в період з 09.06.2015 року по 02.07.2018 року вона працювала за трудовим договором у фізичної особи ОСОБА_2 .. Встановлення такого факту їй необхідне для отримання страхового стажу та соціальної допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами.

В подальшому позовні вимоги уточнила просила винести рішення про оформлення трудових відносин з працівником ОСОБА_1 , яка виконувала роботу продавця без укладення трудового договору на умовах повного робочого часу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за період 09.06.2015 року по 02.07.2018 рік та зобов`язати її нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнений позов підтримала, покликаючись на обґрунтування та підстави, наведені у ньому.

Допитана в якості свідка позивач, суду пояснила, що при прийнятті на роботу в магазин «Еліт» вона надала відповідачу довідку про проходження медогляду, трудову книжку, копію паспорту та ідентифікаційний код для оформлення трудового договору. Про те, що відповідач не уклав із нею трудовий договір та фактично припинив із нею трудові відносини, їй стало відомо в 02.07.2018 року. В магазині вона працювала продавцем кожен день, розкладала товар, прибирала вітрини, видавала чеки за проданий товар, отримувала мінімальну зарплату. На роботу її приймав чоловік відповідача ОСОБА_3 , він брав у неї трудову книжку, а ОСОБА_2 працювала в магазині як і вона продавцем. В магазині «Еліт» вона працювала з 09.06.2015 року по 02.07.2018 рік. Після того як завагітніла, почала збирати документи, в результаті чого дізналась, що вона офіційно не оформлена в магазині «Еліт» продавцем, хоча там пропрацювала три роки. З цього приводу зверталась до комісії по трудовим відносинам. Строк звернення до суду пропустила з причин пологів та перебування її на лікарняному.

Відповідач та представник відповідача адвокат Калімбет Т.А. в судовому засіданні позов не визнали. Вказуючи на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог просили відмовити в позові. Також заявили про застосування строку позовної давності.

Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_2 суду показала, що ОСОБА_1 ніколи не працювала в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Вона з позивачем мали дружні відносини. ОСОБА_1 неодноразово приходила до неї в магазин, вони чаювали та спілкувались, інколи вона допомагала їй в справах магазину. Вона з чоловіком надавали позивачу кошти на оплату її навчання. Вона особисто від позивача не отримувала жодних документів на працевлаштування. В магазині вона справляється сама, додаткових працівників не потрібно, якщо їй треба відлучитись по особистих справах - магазин закриває. Сагазин приносить маленькі доходи, тому продавця тримати їй не вигідно. Чеки надані позивачем ніколи не бачила, вона в магазині користується зовсім іншими чеками, ще з 2012 року. Вона з позивачем була і довірчих стосунках. За весь період роботи магазину інвентаризації не було, так як вона працює сама.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду показали, що заходили до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для особистих покупок де продавцем була ОСОБА_1 , яка відпускала товар, видавала чеки та отримувала кошти за продаж, з чого вони зробили висновок, що ОСОБА_1 працювала продавцем в магазині «Еліт», періоду, а саме з якого числа, місяця та року, позивач працювала у означеному магазині свідки підтвердити не змогли. Чи отримувала позивач заробітну плату, чи оформлялись трудові відносини також не підтвердили, але стверджували про факт роботи ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , суду показали, що на протязі тривалого часу роблять покупки в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », окрім господині магазину ОСОБА_2 нікого не бачили, ні іншої продавчині, ні прибиральниці. Весь час в магазині відпускає товар ОСОБА_2 . Коли у неї відпустка - магазин закритий. Позивача ніколи не бачили в магазині та вона ніколи їх не обслуговувала як продавець.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши обставини та дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку про відмову в позові.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з положеннями статті 24 КЗпП України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців (ст.ст. 26, 27 КЗпП України).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.92 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.

Відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови/праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами та проінструктувати працівника з техніки безпеки виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст.139 КЗпП України).

Відповідно до ст.ст.12,81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

В матеріалах справи відсутня та сторонами не надавалась трудова книжка громадянки ОСОБА_1 .

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтований та непідтверджений жодними належними доказами.

Так, трудові правовідносини характеризуються певними особливостями, які дозволяють відрізнити їх від схожих правовідносин, пов`язаних з працею, але регульованих нормами цивільного права. Це, перш за все, включення працівника до складу трудового колективу конкретного підприємства, установи, організації, де його діяльність, пов`язана з виконанням певних трудових функцій, регламентується вимогами внутрішнього трудового розпорядку, встановленого на даному підприємстві, в установі, організації. Під час укладання трудового договору працівник зобов`язується виконувати обов`язки, що входять до його трудової функції, особисто своєю працею. Трудові правовідносини характеризуються сталістю, регламентованістю та наявністю певних соціальних гарантій для працівника.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б вказували на існування саме трудових відносин між сторонами в спірний період на посаді продавця чи іншого працівника магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позивач також не надала інших достатніх та допустимих доказів на підтвердження допущення її до роботи (до прикладу, копії заяв про прийняття на роботу, проходження медичного огляду (відповідно до довідок медичних закладів позивач з спірний період часу медичний огляд не проходила а.с. 37, 39, 41), про ознайомлення з будь-якими правилами у суб`єкта підприємницької діяльності, проходження інструктажів тощо); про виконання вимог внутрішнього трудового розпорядку (журнал виходу на роботу тощо), виконання трудової функції, виплату «заробітної плати» тощо.

Не заслуговують на увагу і покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки такі покази безпосередньо не підтверджують факт роботи позивача за трудовим договором, а тим більше з їх показів не можливо встановити період вказаний позивачем з 09.06.2015 року по 02.07.2018 року.

В підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 надала протокол №10 від 31.07.2018 року засідання робочої групи щодо легалізації праці та зайнятості населення, з якого вбачається що позивач для офіційного працевлаштування до ПП ОСОБА_2 заяву про працевлаштування не подавала.

Інших доказів, які б вказували на необхідні елементи ознак трудових відносин, як то вид роботи, тривалість робочого часу, порядок оплати в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до відповіді центра зайнятості від 13.11.2018 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в Новотроїцькому районному центрі зайнятості як безробітна з 19.06.2018 року по 06.11.2018 року. В той час, як цей період включає заявлений в позовних вимогах період до 02.07.2018 року. Що вказує на необґрунтованість заявлених вимог.

З копії висновку експерта №20-856 від 28.12.2020 року вбачається, що на двох товарних чеках б/н від 06.03.2018 року та №728 від 18.06.2018 року підпис та напис «продавець» виконані позивачем. Однак позивачем не доведено належність самих чеків відповідачу.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання фізичної особи підприємця ОСОБА_2 нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних особі та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період робити, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 6 статті 235 КЗпП України, визначено, що при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно положень ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Позивачем не надано жодних доказів отримання від відповідача заробітної плати, не обґрунтовано належними доказами суми заробітної плати. Окрім цього в матеріалах справи відсутній розрахунок суми податку, яку необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити, з якої суми заробітної плати розраховувати податок, за який саме період та таке інше.

Виходячи з вищенаведеного, а також враховуючи, що позивачем не доведено наявність трудових відносин між сторонами за спірний період в розумінні ст.ст. 21, 24 КЗпП України, а саме наявність у взаємозв`язку таких обставин, які засвідчують наявність угоди між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 19.03.2020 року справа №464/2627/18.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Калімбет Т.А. надали заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20227,50 грн.

Розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що обумовлюється складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20).

Представником відповідача надано вичерпний та детальний розрахунок і обґрунтування понесених мінімальних витрат часу адвоката та виконаної роботи, додано угоду та квитанцію про їх оплату.

Враховуючи вище викладене, суд вважає відповідачем та її представником, обґрунтована вимога щодо відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу в сумі по 20227,50 грн.

На підставі ст.ст. 21, 24, 231 КЗпП України, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 82, 134, 137, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Управління праці та соціального захисту населення в Новотроїцькому районі, Генічеська об`єднана податкова інспекція Головного управління Державної фіксальної служби у Херсонській області про захист трудових прав та прав на соціальне забезпечення відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 витрати на оплату правової допомоги в сумі 20227,50 (двадцять тисяч двісті двадцять сім) грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Решетов