П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/6413/19

Номер провадження 22-ц/804/917/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,

секретар - Сікора М.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 листопада 2020 року, у складі судді Коліщук З.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання дій незаконними та неконституційними,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , уточнивши вимоги якого, просив визнати недостовірною інформацію у вигляді запису відповідачем у медичній картці позивача: «останній час став погрожувати всій родині розправою», спростувати дану недостовірну інформацію про позивача та членів його сім`ї, вилучити її із медичної картки відповідно до статті 32 Конституції України; визнати дії відповідача щодо здійснення зазначеного запису в медичній картці незаконними та неконституційними.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача ОСОБА_3 , яка померла у 2016 році, подала до КНП «СЦМЛСМР» (на той час «Селидівська міська лікарня») письмову заяву № 451 щодо нього. Відповідач ОСОБА_2 , працюючи лікарем-психіатром безпідставно зробила запис в медичній картці позивача: «останній час став погрожувати всій родині розправою», який позивач вважає недостовірним, образливим та таким, що принижує його честь, гідність як людини та громадянина. Позивач вказує, що заява його матері, зареєстрована в лікарні за номером 451 від 24 квітня 2013 року, такої інформації не містить. Відповіді, отримані позивачем, з комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня та Селидівського відділення поліції не підтверджують зазначеної відповідачкою інформації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Селидівського міського суду міста Донецької області від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та неконституційними відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у даній справі є внесення лікарем-психіатром недостовірної інформації у медичну картку позивача. Медична документація не відповідає критеріям юридичного акту, який може бути оскарженим у судовому порядку.

Враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 643/18968/15-ц від 09 серпня 2017 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про вилучення недостовірної інформації із медичної документації позивача задоволенню не підлягають, оскільки заведена картка, як і вчинені в ній записи, носять лише інформативний характер щодо проведення огляду, не зумовлюють будь-яких негативних наслідків та така документація не є юридичним актом, а тому оформлення відповідної медичної документації не порушує вимог чинного законодавства.

Суд також виходив з того, що загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України, а такий спосіб захисту, як визнання записів та/або знищення амбулаторних карток, зазначеними нормами не передбачено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання інформації у вигляді запису відповідачем у медичній картці позивача недостовірною; спростування недостовірної інформації про позивача (та членів своєї сім`ї); визнання дії відповідача незаконними та неконституційними, оскільки, як вважає позивач, дана інформація порушує його честь та гідність, суд дійшов до висновку, що спірна інформація є вираженням суб`єктивної думки лікаря, її погляду на обставини життя позивача, яким вона дає оцінку, ака не носить стверджувального характеру, носить характер оціночних суджень, і є нічим іншим, як суб`єктивною думкою з приводу життя позивача, тобто, є її оціночним судженням, яке не підлягає доведенню його правдивості та спростуванню, оскільки зазначені у медичній картці висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містить фактичні дані, не вмотивовані цілеспрямованими діями на приниження честі та гідності позивача, ці висловлювання, які позивач просить визнати недостовірними та спростувати, не містять жодної інформації, що стосується обставин захворювання та лікування.

Судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові № 449/833/16-ц від 08.07.2020 року, в якій зазначено, що суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

11 лютого 2021 року ОСОБА_1 подано через суд першої інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив задовольнити його позовну заву в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк, який не може перевищувати десяти днів з отримання ухвали суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 березня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 листопада 2020 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом не враховано, що відповідачкою, як лікарем, запис в медичній картці позивача вчинено при виконанні своїх посадових обов`язків.

Судом невірно застосовані стаття 32 Конституції України, статті 277, 278 ЦК України.

Судом не звернуто увагу на те, що вчинений відповідачкою недостовірний запис «останній час став погрожувати всій родині розправою» впливає на честь і гідність позивача та є фактично обвинуваченням у злочині, який він не вчиняв, тому вказаний запис підлягає вилученню.

Відзив на апеляційну скаргу

На виконання статті 360 ЦПК України відповідачкою ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до головного лікаря Селидівської ЦМЛ Поречної Н.В. із заявою, в якій просила оглянути вдома лікарем-психіатром її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 у зв`язку з неправильною поведінкою сина протягом чотирьох років: практично не виходить з квартири, ні з ким не спілкується, розповідає, що за ним слідкують з космосу, переслідують, живе весь час з завішеними шторами, ніде не працює і не вважає необхідним. Від самостійного відвідування лікаря - психіатра відмовляється.

Судом також встановлено, що з виписки із медичної карти хворого, здійсненої 29 грудня 2017 року лікуючим лікарем ОСОБА_2 вбачається, що нею здійснено запис у п.7 та зазначено, що ОСОБА_1 вперше був оглянутий психіатром вдома по заяві матері хворого у 2013 році у зв`язку з тим, що громадянин ОСОБА_1 на протязі 4 років майже не виходив з квартири, не працював, не мав коштів для проживання, останній час став погрожувати всій родині розправою. Медичним транспортом госпіталізований в ОКПЛ м.Донецьк, де перебував з 11.06.2013 по 04.09.2013 з діагнозом параноїдна шизофренія. Тоді ж був визнаний інвалідом 2 групи. Після виписки регулярно з`являвся на прийом до лікаря психіатра, приймав підтримуюче лікування. Група інвалідності без динаміки. На протязі останніх 2х років лікування не отримує. Мешкає сам. Останнє відвідування психіатра 26.12.2017 року.

Згідно довідки МСЕК від 10 червня 2019 року ОСОБА_1 є інвалідом другої групи за загальним захворюванням.

Із відповіді начальника Селидівського ВП Покровського ВП в Донецькій області від 14 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 08.05.2018 року звертався із заявою до Селидівського ВП Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області з приводу надання інформації: чи мали місце його приводи у міліцію з 01.01.2012 по 11.06.2013, а також чи зверталися в цей період до міліції його родичі, з якими він 08 травня 2018 року звернувся до Селидівського ВП (вхідний Ч-7 від 08.05.2018 року), де заяву зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події під ЄО № 4034 від 08.05.2018 року. Йому було надано відповідь про те, що заява має інформаційний характер та данні не містять ознаки кримінального або адміністративного правопорушення. В журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події фактів звернень з 01.01.2012 по 11.06.2013, родичів гр. ОСОБА_1 (сестра - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 та батько гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 ) не зареєстровано.

Також, з відповіді Селидівської центральної міської лікарні КЛПУ від 05 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 27 березня 2018 року звертався до комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівської центральної міської лікарні щодо незадовільного ставлення до нього з боку лікаря-психіатра ОСОБА_2 .

На його звернення надано відповідь та зазначено, що з метою перевірки обставин, викладених у зверненні організовано службове розслідування та опитані причетні особи. За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що копія МСЕК від 25.12.2014 року в амбулаторній карті (такого-то) відсутня. Є в наявності копія індивідуальної програми реабілітації № 17 від 25.12.2014 року. Відповіді Департаменту охорони здоров`я на його звернення на Урядову гарячу лінію не надходило. В свою чергу КЛПУ Селидівська ЦМЛ у відповіді на Урядову гарячу лінію ЧЕ-7966186 повідомляє, що 11.06.2013 року його було госпіталізовано до ОКПЛ м.Донецька на добровільній згоді, про що свідчить запис в історії хвороби № 1718. Всю інформацію стосовного його діагнозу - анамнез (стану загострення) отримано на підставі заяви ОСОБА_3 від 24.04.2013 року. Копія заяви надана заявнику. На підставі викладеного, відомості, викладені у його зверненні стосовно незадовільного ставлення до ОСОБА_1 з боку лікаря-психіатра ОСОБА_2 не підтверджуються матеріалами медичної документації та фактичними обставинами справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.89, 90), позивач в заяві про усунення недоліків апеляційної скарги від 03 березня 2021 року виклав клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.76).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , заочне рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності із положеннями статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно положень статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), частини другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до пункту 18 даної Постанови позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною першою статті 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Згідно з частиною 4 статті 277 ЦП України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх службових обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Стаття 286 ЦК України встановила, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 7 виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма № 027/о) від 29 грудня 2017 року Комунальної лікувально-профілактичної установи «Селидівська центральна міська лікарня № 1» щодо ОСОБА_1 , зазначено, що вперше був оглянутий психіатром вдома по заяві матері хворого у 2013 році у зв`язку з тим, що громадянин ОСОБА_1 на протязі 4 років майже не виходив з квартири, не працював, не мав коштів для проживання, останній час став погрожувати всій родині розправою. Медичним транспортом госпіталізований в ОКПЛ м.Донецьк, де перебував з 11.06.2013 по 04.09.2013 з діагнозом параноїдна шизофренія. Тоді ж був визнаний інвалідом 2 групи. Після виписки регулярно з`являвся на прийом до лікаря психіатра, приймав підтримуюче лікування. Група інвалідності без динаміки. На протязі останніх 2х років лікування не отримує. Мешкає сам. Останнє відвідування психіатра 26.12.2017 року.

Згідно з пунктом 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція), форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого.

Пунктами 3-9 Інструкції визначено, що пунктах 1-3 Виписки вказуються прізвище, ім`я, по батькові хворого, дата народження, місце проживання згідно з паспортними даними. У пункті 4 зазначаються місце роботи та займана посада особи. У пункті 5 вказуються: в амбулаторно-поліклінічному закладі - дата (число, місяць, рік) початку захворювання та направлення у стаціонар (на консультацію); у стаціонарі - дата надходження та виписки (смерті) зі стаціонару. У пункті 6 вказуються повний клінічний діагноз основного захворювання, супутні захворювання та ускладнення, які виникли під час стаціонарного (амбулаторного) лікування. У пункті 7 вказуються короткий анамнез, стан при направленні, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування. У пункті 8 вказуються необхідні лікувальні і трудові рекомендації. Для працюючих осіб необхідно вказати терміни тимчасової непрацездатності. У кінці форми проставляються дата заповнення та підпис лікаря, який заповнив виписку на хворого.

Згідно з пунктом 10 даної Інструкції форма № 027/о призначена для взаємообміну інформацією амбулаторно-поліклінічних і стаціонарних закладів охорони здоров`я щодо діагнозу, перебігу захворювання, стану хворого при направленні (виписці), проведенні досліджень, консультацій в інших закладах охорони здоров`я, лікування, диспансерного спостереження та інших рекомендацій хворому.

Закон України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон № 1489-III від 22.02.2020) визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги,

Під психіатричною допомогою Закон розуміє комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.

Виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом.

Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону (стаття 27 Закон № 1489-III від 22.02.2020).

Положеннями статті 32 Закону № 1489-III від 22.02.2020 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, здійсненні їх соціального захисту, наданні їм соціальних послуг або проходженні ними спеціального навчання, можуть бути оскаржені, за вибором таких громадян, до власника закладу з надання психіатричної допомоги, закладу соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, спеціального навчального закладу або уповноваженого ними органу, або у порядку підлеглості до вищого органу чи посадової особи, або безпосередньо до суду.

Виходячи з системного аналізу положень статті 16 ЦК України та статті 32 Закону № 1489-III від 22.02.2020, особа або її представник може оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу.

Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Медична документація таким критеріям не відповідає.

Оскільки обставин та фактичні дані, які б свідчили про те, що інформація про анамнез захворювання ОСОБА_1 є недостовірною та поширена відповідачкою ОСОБА_2 будь-яким чином стороннім особам у цій справі не встановлено, правильним є висновок суду першої інстанцій про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недостовірною та спростування інформації.

Доказів, на підставі яких з медичної картки ОСОБА_1 підлягає вилученню запис «останній час став погрожувати всій родині розправою» та незаконності дій ОСОБА_2 , позивачем суду не надано.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив правильне рішення.

Крім того, позивач у своїй заяві від 03 березня 2021 року про усунення недоліків апеляційної скарги просить суд апеляційної інстанції замінити відповідача ОСОБА_2 на відповідача Держава Україна в особі Міністерства охорони здоров`я України, в особі КНП «СЦЛСМР» в особі ОСОБА_2 (а.с.76).

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 2-4 статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Викладене дає підстави для висновку, що можливість заміни неналежного відповідача у справі передбачена лише у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити відповідача на стадії апеляційного провадження, тому клопотання позивача ОСОБА_1 про заміну відповідача задоволенню не підлягає.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися з позовом до суду до належного відповідача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Селидівського міського суду міста Маріуполя Донецької області від 16 липня 2020 року - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 30 березня 2021 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Є.Є.Мальцева