Дата документу 02.08.2021 Справа № 328/2124/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 328/2124/20Головуючий у 1-й інстанції Коваленко П.Л. Повний текст рішення складено 16.02.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/1684/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1), який в подальшому уточнила (а.с. 69-72), та в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином 23 річного віку за умови, якщо він буде продовжувати навчання з 08 жовтня 2020 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона з відповідачем з 16.03.2002 по 09.04.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 досяг повноліття та навчається на першому курсі денної форми навчання за контрактом в НТУ «Харківський політехнічний інститут», то потребує матеріальної допомоги від батька. Відповідач є особою працездатного віку, з 09.10.2019 ним укладено контракт на проходження військової служби у ЗСУ, в зв`язку з чим він має можливість надавити матеріальну допомогу, якої потребує син.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю Гавілей М.М. (а.с. 9).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 12) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з повідомленням (викликом) учасників справи.

В автоматизованому порядку суддею Коваленком П.Л. у цій справі замінено суддю Гавілей М.М. у зв`язку із задоволенням самовідводу останньої (а.с. 46).

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 15 лютого 2021 року (а.с. 124-127) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), який продовжує навчання у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.10.2020 року і до закінчення навчання до 30.06.2024 року, але не більше ніж до осягнення ОСОБА_3 23-х років за умови, якщо він буде продовжувати навчання.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 132-134) просив рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів на повнолітню дитину у розмірі 1/4 частини від доходу, зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 146).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 16 квітня 2021 року (а.с. 162), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 168).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 169-172).

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження на суддю доповідача та колегію суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 15 суддів).

Крім того, суддя-доповідач перебувала у щорічній відпустці з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року включно (а.с.173).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач та третя особа із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині розміру визначених з нього на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина у зв`язку із навчанням останнього.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині розміру визначених з нього на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина у зв`язку із навчанням останнього.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), … змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині розміру аліментів відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина у зв`язку із навчанням останнього у вигляді ј частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, правильно керувався ст. ст.4, 10-12, 141, 247, 259, 265, 268, 272-274, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст.191, 199 СК України та:

-правильно виходив із того, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів у розмірі саме ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно,

-проте, суд першої інстанції помилково, при цьому, доповнив цей розмір аліментів на повнолітню дитину вказівкою у мотивувальній та резолютивній частинах рішення: «але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно», а тому остання підлягає виключенню із рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом в порядку зміни останнього.

Оскільки, позивач у своєму позові про це не просила (а.с. 69-72), остання не передбачається ст. 200 СК України (розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина) та мінімальний розмір аліментів (ст. 182 ч. 2 СК України) може стосуватись лише розміру аліментів на неповнолітніх дітей (ст. 6 СК України передбачає, що правовий статус «дитини» має особа до досягнення нею повноліття).

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає лише частково.

Так суд першої інстанції правильно встановивши, що відповідач є особою працездатного віку, отримує дохід, не має на утриманні інших дітей або осіб, які потребують піклування, а тому він може та повинен надавати матеріальну допомогу саме у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час денне (контрактне) навчання, стипендії не отримує і не працює, і у зв`язку з цим її потребує; такий розмір аліментів є в межах позовних вимог позивача, є необхідним та достатнім для забезпечення утримання повнолітнього сина до закінчення навчання і не порушує прав відповідача, який може надавати таку матеріальну допомогу.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При цьому суд першої інстанції також правильно не погодився з твердженням відповідача про те, що обов`язок щодо утримання має існувати за умови безперервності навчання, а не дистанційного навчання.

Таких умов ст. 199 СК України не передбачає, а з її змісту слідує, що такий обов`язок пов`язано лише з фактом навчання. Крім того, дистанційне навчання на даний час, пов`язане з запровадженням на території України карантинних заходів з метою запобігання розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, та є тимчасовим заходом.

Пояснення сторони відповідача про те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які являються пенсіонерами та потребують від відповідача матеріальної допомоги, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки суду першої інстанції не було надано жодного доказу про те, що відповідач оформлений як опікун в органах соціального захисту, а також того, що ним надавались кошти на забезпечення або лікування батьків. Відповідач разом з батьками не проживає, довідки про доходи батьків, які б свідчили, що вони потребують матеріальної допомоги, суду першої інстанції надано не було.

При цьому, суд першої інстанції також правильно критично поставився до консультативних висновків про стан здоров`я батька відповідача датованих станом на 2015-2016 роки, оскільки позивач звернулась до суду з даним позовом в 2020 році.

Пояснення сторони відповідача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна дружина ОСОБА_4 , суд першої інстанції також правильно не прийняв до уваги, оскільки до суду першої інстанції не було надано доказу того, що дружина відповідача (проте, належні докази реєстрації шлюбу у матеріалах цієї справи (витяг із відповідного державного реєстру) взагалі відсутні) є непрацездатною (довідка МСЕК на підтвердження 1 чи 2 групи інвалідності (неробочої) та не отримує дохід (довідка центру зайнятості, що перебуває на обліку) або є така, що потребує матеріальної допомоги.

Наявність разового станом на 19.11.2020 року боргового зобов`язання перед АТ «Приватбанк» у відповідача на загальну суму 2910,00 грн. (а.с. 38) чи його дружини ОСОБА_4 на будь-яку суму (а.с. 39) само по собі не свідчить, що відповідач не може надавати повнолітньому сину щомісячну матеріальну допомогу у зв`язку із навчанням у вказаному вище розмірі свого доходу.

Щодо посилання відповідача, що на його утримані перебуває інша дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд першої інстанції правильно зазначав, що воно не відповідає дійсності. Так як зі свідоцтва про народження ОСОБА_5 слідує, що в неї є батько ОСОБА_6 , з якого на підставі рішення суду від 26.02.2015 (справа №328/209/15-ц) стягуються аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 26 січня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 135-136).

Інші доводи відповідача судом першої інстанції правильно не прийняті до уваги, так як не є обставинами, що впливають на розмір аліментів, які повинні стягуватися на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 щодо розміру аліментів у вигляді 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиним сином відповідача та єдиним утриманцем останнього, який є працездатним та має відповідний дохід для цього. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Отримання лише пільги на проживання у гуртожитку повнолітнім сином відповідача на підставі ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не спростовує витрат позивача на оплату вартості контрактного денного навчання сина у сумі 9900,00 грн. посеместрово на загальну суму навчання сина 79200,00 грн., починаючи з 2020 року (а.с. 5,75) без стипендії (а.с.8) та без роботи, необхідність повнолітнього сина мати необхідні кошти на проїзд, їжу, одяг, лікування та засоби для цього навчання тощо.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування ОСОБА_1 як відповідача у цій справі, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого відзиву на позов позивача у цій справі та у спростування позову позивача у цій справі в частині саме розміру визначених аліментів у вигляді ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції від 15.02.2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є додані відповідачем до його відзиву на апеляційну скаргу документи, а саме: - виписка з медичного лікувально-діагностичного центру відносно ОСОБА_4 , 1985 р.н., від 09.10.2020 року (копія а.с. 137); - висновок магнітно-резонансної томографії від 09.10.2020 року відносно ОСОБА_4 (копія а.с. 137);- розшифровка дослідження від 06.02.2021 року відносно ОСОБА_4 (копія а.с. 139-140); квитанцій до прибуткового касового ордеру від 09.10.2020 р. та від 14.02.2021 р. на ім`я ОСОБА_4 (копії а.с. 141), - виписка з медичного лікувально-діагностичного центру від 14.02.2021 року відносно ОСОБА_4 (копія а.с. 142);- виду на проживання у РФ від 17.09.2020 року іноземного громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія а.с. 144).

Проте, останніми не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині визначення розміру аліментів у вигляді ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 лютого 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, слід змінити у мотивувальній та резолютивній його частинах, виключивши із розміру аліментів, визначеного судом у цій справі, вказівку «але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно»; в іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного ос скарження, слід залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1,13 ЦПК України в разі часткового задоволення апеляційної скарги відповідача у цій справі при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 лютого 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, змінити у мотивувальній та резолютивній його частинах, виключивши із розміру аліментів, визначеного судом у цій справі, вказівку «але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно».

В іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного ос скарження, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.08.2021.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.