Справа № 347/1515/20
Провадження № 2/347/47/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах та стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що він фактично був найманим працівником та виконував трудові обов`язки повний робочий день та понаднормово водія транспортного засобу Маn18.22 МЕ, д.н.з НОМЕР_1 у роботодавця ФОП ОСОБА_2 . Позивач працював без оформлення трудового договору (контракту) повний робочий день та отримував заробітну плату без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків. Даний факт підтверджується виписками з банківського рахунку, згідно якого щомісячно йому надсилались грошові кошти із банківської картки дружини ОСОБА_3 . Крім цього, виконання трудових обов`язків позивачем підтверджується чеками про оплату за дизельне пальне, стоянки та виконання доставки певних товарів до Нової пошти. Відповідач в кінці листопада 2018р. в односторонньому порядку розірвав з ним трудові відносини не заплативши йому заробітної плати за останній місяць у сімі 9000грн. А тому, просить встановити факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем та стягнути з нього 9000грн. у якості заробітної плати за останній місяць, яка не була йому виплачена.

Позивач та його представник подали до суду заяву в якій просять справу розглянути у їх відсутності.

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 03.08.2021 року про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач зазначає, що він виконував трудові обов`язки водія транспортного засобу Маn18.22 МЕ, д.н.з НОМЕР_1 у роботодавця ФОП ОСОБА_2 та отримував заробітну плату.

Проте, ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність між ним та відповідачем трудових відносин.

Долучені до матеріалів справи виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 свідчать про те, що йому надсилались грошові кошти з банківської картки ОСОБА_3 . Однак, яке відношення до вказаних грошових коштів має відповідач ОСОБА_2 позивач не зазначає.

Крім цього, позивач у позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_3 пересилаючи йому грошові кошти вказала про залишок заробітної плати за 10.09-23.09 і це, на його думку, є доказом трудових відносин між ним та відповідачем.

Таке твердження є помилковим, оскільки жодних доказів того, що відповідач ФОП ОСОБА_2 виплачував позивачу будь-які грошові кошти, в тому числі і заробітну плату матеріали справи не містять.

Також не є підтвердженням трудових відносин між сторонами і долучений до матеріалів справи фіскальний чек про оплату за пальне, кошти по якому пізніше були компенсовані позивачу ОСОБА_3 .

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 522/4807/15-ц (провадження №61-13454св18).

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що позивач надав відповідачу будь-які документи, що було б підставою для оформлення трудових відносин між сторонами.

Крім цього, до матеріалів справи долучена копія витягу з реєстру платників єдиного податку, виписка та декларація, згідно яких видно, що відповідач тільки з жовтня 2018р. зареєстрований як підприємець. Тобто, твердження позивача про те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем в період вересня 2018р. суперечить вказаним доказам, оскільки в цей період часу ОСОБА_2 не займався підприємницькою діяльністю. Також автомобіль Маn18.22 МЕ, д.н.з НОМЕР_1 зареєстрований за відповідачем з жовтня 2018р.

Згідно листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.10.2020р. видно, що надати інформацію щодо працевлаштування ОСОБА_1 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та сплати податків за період з 2018р. по 2020р. включно вони не можуть, оскільки така інформація у них відсутня.

Заробітна плата підлягає оподаткуванню, однак жодних відомостей про те, що сплачувались будь-які внески до Пенсійного фонду чи Фонду соціального страхування матеріали справи не містять.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів видно, що в 2018р. заробітна плата ОСОБА_1 не виплачувалась, а в цей період часу він отримував тільки соціальні виплати.

З огляду на вище вказане, судом не встановлено факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати у сумі 9000,00 грн. суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст.115 КЗпП України).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

В силу вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення.

Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком.

Згідно із абз. 5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при задоволенні позову про оплату праці суд має навести у рішення розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, враховуючи те, позивачем не доведено факту перебування у трудових відносинах з відповідачем, що є підставою для виплати заробітної плати, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного, ст.ст.21, 24, 94 КЗпП України та керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах та стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.