ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 621/520/21

провадження № 22-ц/818/3325/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2021 року в складі судді Вельможної І.В.,

у с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» (далі ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ») про визнання недійсним договору позики.

Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2020 року між нею та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» укладено договір позики № 218139, відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти в розмірі 5000 грн, зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування нею відповідно до пункту 1.5 цього договору. Позика надавалася за врахуванням комісії, вказаної в пункті 1.4 договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування. Зазначила, що відповідно до вказаного договору орієнтовна річна ставка процента становить 886,40 %.

Вважає, що договір позики призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору, оскільки всупереч принципу добросовісності порушує її права як споживача.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір позики № -1118139 від 25 грудня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ». Оскільки вона є одинокою матір`ю, має двох дітей, один з яких молодше чотирнадцяти років, ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору з підстав передбачених Закон України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03 березня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву залишено без руху для сплати судового збору в розмірі 908,00 грн відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та надання додатків до позовної заяви, завірених належним чином. Надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення позивачці ухвали. Роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися неподаною та повернута ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява не відповідає вимогам частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивачка не сплатила судовий збір. Крім того, додатки до позовної заяви не завірені належним чином відповідно до вимог пунктом 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, передбачених частиною третьою статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали суду першої інстанції від 03 березня 2021 року.

31 березня 2020 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції від 16 березня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вона звернулась до суду з позовом у зв`язку з порушенням її прав під час виконання договору позики, умови якого не відповідають вимогам зазначеного закону. Отриманий нею кредит є споживчим. Крім того, суд не взяв до уваги те, що вона є одинокою матір`ю, має двох дітей, один з яких молодше чотирнадцяти років. Докази скрутного майнового стану надані нею разом із заявою про усунення недоліків.

ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» ухвалу суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини другої статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилалась на те, що 25 грудня 2020 року між нею та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» укладено договір позики № 218139, відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти в розмірі 5000 грн, зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування нею відповідно до пункту 1.5 цього договору. Позика надавалася з урахуванням комісії, вказаної в пункті 1.4 договору, з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування. Зазначила, що відповідно до вказаного договору орієнтовна річна ставка процента становить 886,40 %.

Вважаючи, що договір позики № -1118139 укладений 25 грудня 2020 року з ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ», призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору, оскільки всупереч принципу добросовісності порушує її права як споживача, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківського суду від 03 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для сплати судового збору в розмірі 908,00 грн відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та надання додатків до позовної заяви, завірених належним чином.

Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції вважав, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами, а тому позивачці відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно сплатити судовий збір. Крім того, додатки до позовної заяви не завірені належним чином відповідно до вимог пунктом 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 03 березня 2021 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 15 березня 2021 року подав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив, що право позивача порушено як споживача фінансових послуг, отже до вказаних правовідносин застосовується Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі якого вона звільнена від сплати судового збору. Додатково просив врахувати, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, має дитину віком до 14 років, наразі не працює та з серпня 2020 року не отримує допомогу на дітей одиноким матерям.

Крім того, надано копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю яких є ОСОБА_1 , а також копії витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про їх народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (а. с. 54-55).

Також, представник позивачки надав копію довідки № 1 від 09 березня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації та у період з січня по липень 2020 року отримувала допомогу на двох дітей одиноким матерям у розмірі 4137,12 грн щомісячно (а.с. 45 зворот).

З наданих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми визначених доходів та утриманих податків на запит у електронному вигляді від 07 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала дохід у першому кварталі 2020 року у розмірі 12 411,36 грн як державну та соціальну матеріальну допомогу від Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, 124,22 грн «додаткове благо» від Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», у другому кварталі 2020 року 12 411,36 грн як державну та соціальну матеріальну допомогу від Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, у третьому кварталі 2020 року 8453,77 грн як соціальні виплати від Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, 186,34 грн «додаткове благо» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна», у четвертому кварталі 2020 року 3125,18 грн як соціальні виплати від Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області (а. с. 45).

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто через несплату судового збору.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 5 частини першої статі 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Споживач фінансових послуг - це фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначений перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз наведених норм дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг для певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу.

Усі стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушеного права.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) та постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 761/34013/16-ц (провадження № 61-34528св18), від 31 березня 2021 року у справі № 466/8526/14-ц (провадження № 61-11554св19) та від 07 квітня 2021 року у справі № 569/8539/17 (провадження № 61-13186св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, покладаючи на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати судового збору, суд першої інстанції вказаних вимог не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що несплата позивачем судового збору за подання позовної заяви у цій категорії справ має оцінюватися як невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху та є підставою для повернення апеляційної скарги.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права (пункт 4 частини першої статті 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2021 року підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2021 року скасувати, справу повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В.Маміна

О.М.Хорошевський