Справа № 266/1585/21
Провадженя№ 2/266/582/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року м. Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді - Пантелєєва Д.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку квартири,
17.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який згодом уточнив та просив суд визнати право спільної сумісної власності за ним та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м та визнати право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частку 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати понесені під час розгляду справи.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне.
24.06.2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 376 від 24.06.2014 р. Від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося. На теперешній час шлюб розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя за № 266/1959/19 від 18.06.2019 року.
За час спільного мешкання з ОСОБА_2 , забезпеченням родини, зароблянням грошей для родини, займався тільки він. Відповідач не працювала і не працює по теперішній час. За зароблені кошти ним, вони придбали разом з ОСОБА_2 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., яку зареєстрували за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2412 від 27.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В., зареєстровано у реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15700139 від 27.07.2016 року. Стверджує, що правовстановлюючі документи на майно знаходяться у відповідача та вона відмовляється розділити спірне майно мирним шляхом, у зв`язку з чим, він був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою про розділ майна та визнання права власності.
18.03.2021 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині ухвали.
13.04.2021 року до суду від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків.
14.04.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про надіслання повісток.
29.04.2021 року від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява про усунення недоліків, з відповідною експертною оцінкою вартості майна.
30.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу ОСОБА_2 вручено останній 07.05.2021 року.
Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі.
Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.
Відзив від відповідача до суду не надходив.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).
Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Суд, враховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З договору купівлі-продажу від 27.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 24,7 кв. м., загальною площею 38,2 кв. м., була придбана відповідачем ОСОБА_2 (а.с.8-9).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №64882362 від 02.08.2016 року квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 24,7 кв. м., загальною площею 38,2 кв. м. належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.10).
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 18.06.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.11).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень за №5 від 30.03.2019 року випливає, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_3 . (а.с.12-13).

Відповідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ПП «Капітал-експерт», про вартість майна, оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 24,7 кв. м., загальною площею 38,2 кв. м., складає 173920,00 грн., Ѕ частка даної квартири, що є предметом розгляду справи складає 86960 грн.

Відповідно до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю, що діяв в період виникнення даних правовідносин, майно, яке належить кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Кожен з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до ст.25 Кодексу про шлюб та сім`ю, що діяв в період виникнення спірних правовідносин, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю.

В ст.60 Сімейного кодексу України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, згідно ч.1 ст.62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно вимог ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

На підставі зазначених норм, доказів у справі, слід дійти до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, що є сумісною власністю подружжя та визначення права власності на Ѕ частку, а саме квартири АДРЕСА_1 , власником якої, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2016 року, реєстровий номер 2412, зареєстрований приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. є ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд вирішує питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 судових витрат по справі.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь витрати пов`язанні з наданням професійної правничої допомоги, на підтвердження чого представником позивача надано до суду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого адвокату Васильєвій Н.В., ордер серії ДН №005340, однак суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з надання правничої (правової) допомоги, оскільки такі витрати жодним чином не обґрунтовані.

Так, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1816,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

УХ В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, що є сумісною власністю подружжя та визначення права власності на Ѕ частку - задовольнити.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв. м., житловою площею 24,7 кв. м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв. м., житловою площею 24,7 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1816 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 05.08.2021 року.

Суддя Д. Г. Пантелєєв