ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року

м. Харків

справа №638/20219/19

провадження № 22-ц/818/29/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Харківська міська рада Харківської області, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживача та відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року у складі судді Семіряд І.В. ,-

в с т а н о в и в :

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради Харківської області (далі за текстом - ХМР), Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі за текстом КП «Жилкомсервіс»), в якому просив визнати протиправною бездіяльність, Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» щодо неналежного надання житлово-комунальних послуг споживачу ОСОБА_1 , внаслідок чого завдано матеріальну та моральну шкоду; стягнути з Харківської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 44 952 гривні 55 коп.; стягнути солідарно з Харківської міської ради та КП «Жилкомсервіс» моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Комунального підприємства «Жилкомосервіс» щодо неналежного надання житлово - комунальних послуг ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .Стягнуто з Комунального підприємства «Жилкомосервіс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, сплачену суму судового збору, пропорційно до задоволених вимог у сумі 236,70 грн, а всього 20236 грн 70 коп. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість, а також на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири та вартість матеріальної шкоди, заподіяної позивачу - власнику квартири, безпідставно відмовив у стягненні матеріальної шкоди, незважаючи на те, що матеріалами справи та відповідно до вимог чинного законодавства саме Харківська міська рада та КП «Жилкомсервіс» є виконавцем послуги з поточного та капітального ремонту, а тому матеріальна шкода, завдана бездіяльністю відповідачів має бути відшкодована в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2020 залишити без змін.

Обґрунтовуючи відзив, ХМР зазначає, що позивач, як власник квартири є співвласником допоміжних приміщень, технічного обладнання, конструктивів, елементів зовнішнього благоустрою будинку і зобов`язаний брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Позивач разом з іншими власниками квартир, розташованих у будинку, не звертався до ХМР, як власника неприватизованих кварти у зазначеному будинку, з пропозиціями щодо фінансування робіт з ремонту покрівлі пропорційно часткам їхніх приватизованих квартир, та таких, які знаходяться у комунальній власності територіальних громад м. Харкова.

На обґрунтування своєї позиції посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.06.2017 по справі № 638/3357/15-ц.

Зазначає, що на підтвердження завданих збитків позивачем не надано копій платіжних документів на підтвердження оплати з придбання будівельних матеріалів, акти обстеження складено без участі представника ХМР.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження ступеню та характеру його моральних страждань.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року оскаржується ОСОБА_1 в частині відмови у задоволені позову до Харківської міської ради.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову в частині вимог до Харківської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що Харківська міська рада не є належним відповідачем у зазначених правовідносинах та не повинна відповідати за позовними вимогами про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 11.02.1998, виданим Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації №1 за розпорядженням №1294, про що у реєстровій книзі зроблено запис за №В-34557 від 04.03.1998 ( а.с. 117).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , квартира розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 27,4 м2. Квартира обладнана балконом. Загальна площа квартири 48,8 м2.

З січня 2018 року через аварійний стан покрівлі даху будинку АДРЕСА_3 позивач самостійно та колективно з іншими мешканцями третього під`їзду цього будинку звертались до Харківської міської ради в особі її структурного підрозділу - Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, окремо Харківського міського голови та його заступників, із заявами, де повідомляли про залиття квартир під`їзду №3 будинку у зв`язку із аварійним станом покрівлі даху та нездійснення тривалий час ремонту у зв`язку із відсутністю його фінансування, що підтверджується копіями звернень до КП «Жилкомсервіс», Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, Харківському міському голові 13.02.2018, 12.03.2018, 21.05.2018 ( т. 1 а.с. 70, 72-73,75-76,77-78,89-90).

У відповідях на колективні звернення Департамент житлового господарства ХМР Департамент житлового господарства Харківської міської ради констатував незадовільний стан м`якої покрівлі над квартирами під`їзду АДРЕСА_4 , вказував на потребу у її ремонті, але повідомив про те, що такі роботи не входять до переліку основних послуг по утриманню жилих будинків та виконуються за рахунок бюджетних коштів .( т. 1 а.с. 71,74,76).

Позивач ОСОБА_1 звертався з заявами до начальника дільниці №51 КП «Жилкомсервіс», до Харківського міського голови, Урядової гарячої лінії, КП «Жилкомсервіс» в яких просив сформувати комісії для проведення огляду пошкодженого покрівельного покриття даху, направлення уповноважених осіб для складання акту про залиття квартири, що належить йому на праві спільної власності ( т. 1 а.с. 80-82,91-95).

У відповідях на звернення позивача ОСОБА_1 . Департамент житлового господарства ХМР зазначав, що при комісійному обстеженні житлового будинку встановлено, що покрівля над квартирами під`їзду № 3 потребує ремонту, данні роботи проектом плата робіт на 2019 рік не передбачено, а КП «Жилкомсервіс» роз`яснено порядок складання актів претензій щодо неналежного надання житлово комунальних послуг ( т. 1 а.с. 102,103-104).

Також до КП «Жилкомсервіс» з адвокатським запитом звертався представник ОСОБА_1 - адвокат Чернявська О.Д., в якому вона просила надати інформацію щодо порядку складання акту- претензій, а також повідомити про заходи щодо ремонту покрівлі над будинком АДРЕСА_3 та інш ( т. 1 а.с. 105-108).

У відповіді на адвокатський запит КП «Жлкомсервіс» повідомило, що роботи по ремонту будуть виконані у 2019 році, виконання риобіт по ремонту конструктивів будинку не входить до переліку основних послуг з утримання житлових будинків і прибудинкових територій та виконується за бюджетні кошти ( т.1.а.с. 114-115).

Факт затоплення квартири АДРЕСА_2 підтверджується Актами від 29.02.2018, від 29.05.2018, від 26.02.2019, від 30.05.2019 складеними представниками КП «Жилкомсервіс», де, зокрема, встановлені пошкодження, спричинені затопленням через незадовільний стан покрівлі будинку. За висновками комісії необхідно провести ремонт м`якої покрівлі над під`їздом №3 ( т.1 а.с. 34-46),

Відповідно до звіту про оцінку вартості майна від 18.09.2019 №7-ОИ, складеного Харківською торгово-промисловою палатою на замовлення ОСОБА_1 , об`єктом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 48,8 кв.м., вартість матеріального збитку на дату оцінки складає 44952,55 грн з ПДВ. ( т. 1 а.с. 19-69).

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Обґрунтовуючи позовні вимоги до Харківської міської ради, ОСОБА_1 посилався на те, що протягом майже двох років відповідач ХМР не забезпечив своєчасного бюджетного фінансування робіт з ремонту покрівлі, за роки протікання даху взимку і влітку від опадів цілісність кімнати та майно, що були у квартирі позивача, підлягало систематичним руйнуванням. У зв`язку з чим позивач просить визнати протиправною бездіяльність ХМР, щодо неналежного надання житлово-комунальних послуг споживачу, внаслідок чого завдано матеріальну та моральну шкоду

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини

При цьому встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.97 року N 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Згідно частини 1 статті 2 вказаного Закону№ 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (ч. 2 ст. 2 Закону N 280/97-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі- Закон 2189-VIII).

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг( ст. 1 Закону № 2189-VIII)

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону 2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування належать:

1) затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм;

2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону;

3) затвердження норм споживання комунальних послуг;

4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам;

5) здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства;

6) встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами.

Правовідносини пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 10 вказаного Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, в тому числі про проведення капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 , як співвласник багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , одноособово або сумісно з іншими співвласниками, звертався до Харківської міської ради, як власника квартир, які знаходяться в комунальній власності, з пропозицією щодо сумісного проведення капітального ремонту даху.

Ураховуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність Харківської міської ради щодо неналежного надання житлово-комунальних послуг споживачу ОСОБА_1 , та, як наслідок, відшкодування завданої шкоди, є безпідставною.

Висновки суду в цій частині достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статті 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Харківська міська рада не є належним відповідачем у зазначених правовідносинах та не повинна відповідати за позовними вимогами про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року в частині відмови у задоволені позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова