РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29 березня 2021 року Новогродівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Пригоди О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новогродівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 25.06.2011, укладеного між ним та ОСОБА_2 , він є власником квартири АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована колишній власник ОСОБА_2 . Вважає, що, оскільки змінився власник житла, відповідач втратила право користування цим житлом. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, 150 ЖК України, вказує, що реєстрація відповідача у спірній квартирі заважає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Приймаючи до уваги, що позивач не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи.

З урахуванням ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі продажу квартири від 25 липня 2011 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 , що підтверджується копією зазначеного договору, копією витягу з Державного реєстру правочинів №10173030 від 25.07.2011, копією витягу про державну реєстрацію прав №31336937 від 16.09.2011, інформаційною довідкою №250332360 від 29.03.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно копії довідки ОСББ «Спутник» від 15.10.2020 в квартирі АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 колишній власник квартири, яка не проживає з 2011 року.

З копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 21 жовтня 2020 року, складеного депутатом Новогродівської міської ради Рябцевою А.В., вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки №05-19/233 від 03.03.2021 Відділу з питань надання адміністративних послуг Новогродівської міської ради, згідно картотечного обліку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 - з 06.09.2001; з 03.02.2005 ОСОБА_4 ; з 24.11.2015 ОСОБА_1 ; з 09.11.2018 ОСОБА_3 .

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» наголошено, що під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 нє членом сім`ї позивача, в спірній квартирі не проживає з 2011 року, між сторонами відсутня домовленість про порядок користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевказані обставини, відповідач залишаючись зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є позивач, перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 280-283, 289 ЦПК України, суд

вирішив:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Новогродівський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Любчик