Ухвала

29 березня 2021 року

м. Київ

справа № 627/281/20

провадження № 61-4385ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені Гагаріна до сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені Гагаріна (далі - ТОВ Агрофірма ім. Гагаріна) у квітні 2020 року звернулось до суду з позовом до сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправними дії сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про внесення в державний реєстр запису про припинення дії договору оренди землі, скасування зазначеного рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем на підставі листа - повідомлення ОСОБА_1 від 06 січня 2020 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення дії договору оренди земельної ділянки від 21 березня 2005 року № 80. 03 лютого 2020 року відповідачем внесені відомості до реєстру речових прав, індексний номер рішення 50943076.

Позивач вважав, що дії відповідача є незаконними, оскільки договір підписаний орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ Агрофірма ім. Гагаріна 21 березня 2005 року, що є моментом його укладення. Реєстрація договору оренди землі здійснена 10 жовтня 2008 року. Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомзему України по земельних ресурсах». Відповідно до діючого законодавства, строк дії договору оренди земельної ділянки починається з моменту державної реєстрації.

Зауважує, що відповідач, всупереч вимогам діючого законодавства України та наданих йому повноважень, належним чином не перевірив наявність та дату державної реєстрації договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 28 січня 2020 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно необґрунтовано вчинив запис про припинення дії договору оренди земельної ділянки між ТОВ Агрофірма ім. Гагаріна та ОСОБА_1 .

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року, позов ТОВ Агрофірма ім. Гагаріна задоволено. Визнано дії сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області щодо внесення 28 січня 2020 року запису про припинення дії договору оренди земельної ділянки від 21 березня 2005 року № 80 та внесення 03 лютого 2020 року відомостей до реєстру речових прав з присвоєнням індексного номеру рішення 50943076 такими, що не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації та скасовано зазначене рішення. Зобов`язано сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської державної адміністрації Харківської області вчинити певні дії, а саме внести відповідні зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень із зазначенням строку дії договору до 10 жовтня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що строк дії договору оренди земельної ділянки почався з моменту його державної реєстрації, а не з дати його укладання, оскільки при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо початку дії його строку, а саме з моменту його державної реєстрації.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у березні 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 14 квітня 2020 року справу визнано малозначною.

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру про визнання дій відповідача щодо внесення в державний реєстр запису про припинення дії договору оренди землі протиправними та їх скасування, та зобов`язання внести відповідні зміни до державного реєстру, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.

Тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, підстав вважати, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково Судом не встановлено.

Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема щодо питання початку перебігу строку дії договору оренди землі за умови визначення у договорі початку відліку такого строку.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що зазначена справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема щодо питання початку перебігу строку дії договору оренди землі за умови визначення у договорі початку відліку такого строку є безпідставними, оскільки у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012, згідно з яким момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.У справі № 322/1178/17 сторони договору узгодили у пункті 3 договору строк його дії - 10 років, у пункті 9.4 передбачили обов`язок орендаря приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку, та у пункті 14.1 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, з огляду на те, що він позбавлений права отримувати орендну плату за договором про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені Гагаріна до сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик