Номер провадження: 22-ц/813/5846/21
Номер справи місцевого суду: 521/9670/19
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Чепрас А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року (одноособово суддя Тополева Ю.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання права власності і зобов`язання не чинити перешкод у користуванні власністю,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

10.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності і зобов`язання не чинити перешкод у користуванні частками квартири АДРЕСА_1 , у тому числі кухнею розміром 6 м2.

Позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 є власником 505/1000 часток квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 06.02.2018 року у цивільній справі №521/18161/15-ц вселено ОСОБА_3 , яка діла у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до 495/1000 часток квартири АДРЕСА_1 (які складаються з приміщень: 5, 6 житлові кімнати житловою площею 31,8 м2; 3-а кухня, 495/1000 кухні «3», коридору «2», туалету «8», тамбура «1»); зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у користуванні 495/1000 частками квартири АДРЕСА_1 . У вимогах про визначення порядку користування квартирою відмовлено.

В межах справи №521/18161/15-ц судом проведена судова будівельно-технічна експертиза за результатами якої було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 виконана реконструкція. За повідомленням ОСОБА_2 , з іншим власником з частки 505/1000, що не бере участі у спорі, була усна домовленість про користування комунальною квартирою, яка передбачає реальний поділ користування майном і створення повноцінних самостійних квартир співвласників. Висновком експертизи встановлено відсутність технічної можливості визначення порядку користування 495/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , експертиза проведена за даними технічного паспорту від 26.08.1997 р.

При укладенні 20.12.2012 року договору купівлі-продажу спірної квартири продавцем ОСОБА_9 переданий технічний паспорт на 505/1000 частин квартири від 12.12.2012 року, в якому кухня під. літерою «3а», площею 5,7 м2, вказана як кухня за літерою «9» площею 6,0 м2, яка була у власності ОСОБА_9 . На час придбання ним 505/1000 часток спірної квартири прохід між кухнею площею 7,6 м2 та кухнею площею 6,0 м2 був відсутній. Коридор під літерою «2 має площу 4,0 м2, а не 2,85 м2, як у висновку експертизи №5403/17-1027, між ним та кухнею літера «9» (у висновку експертизи №5403/17-1027 літера «3») знаходиться суміжний санвузол літера «10» площею 2,3 м2. Всі ці переобладнання були проведені за домовленістю між ОСОБА_9 і спадкодавцем ОСОБА_10 ще до 20.12.2012 року.

Посилаючись на те, що кухня під літерою «3» відсутня, вселення відповідачів до квартири АДРЕСА_1 , у склад якої входить 495/1000 часток від кухні літера «3а» площею 5,7 м2, яка насправді знаходиться у його власності та користуванні, позивач просив визнати за ним право власності на кухню площею 6,0 м2 і зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні 505/1000 часток квартири, у тому числі кухнею площею 6 м2, відповідно до технічного паспорту від 12.12.2012 року під літерою «9».

Позивач не приймав участі у судовому засіданні 19.12.2019 року, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовне заяву підтримав і просив про її задоволення. Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не приймала участі у судовому засіданні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Позивач ОСОБА_11 не погодився із рішенням суду від 19.12.2019 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

20.12.2012 року між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_9 (продавець) укладений договір купівлі продажу, згідно умов якого ОСОБА_9 передав у власність, а ОСОБА_1 прийняв у власність 505/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з 4/х кімнат, загальною площею 98,4 м2, у тому числі житлової 71,7 м2. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом і зареєстрований в реєстрі за №5958. Зазначені 505/1000 часток квартири на день продажу належала продавцю на праві власності, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.08.2012 року (справа №1519/14004/2012), яке набрало законної сили 03.09.2012 і зареєстроване комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № запису: 352 в книзі, 814пр-108, реєстраційний № 16949417.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 по справі №521/1861/15-ц зазначає, що до спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 входить 495/1000 кухні літера "3" площею 5,7 м2, яка поєднана проходом з кухнею літера "3а" площею 7,6 м2, а також з коридором літера "2" площею 5,6 м2, де знаходиться туалет і таких висновків суд дійшов на підставі висновків судової будівельно-технічної експертизи від 29.06.2017 року № 5403/17-1027.

Згідно технічного паспорта від 26.08.1997 року, спірна квартира є комунальною і складалась з наступних приміщень: 1- тамбур площею 6,0 м2, 2-коридор площею 5,6 м2, 3- кухня площею 5,7 м2, 3а-кухня площею 7,6 м2, 4-житлова площею 15,9 м2, 5-житлова площею 3,7 м2, 6-житлова площею 18,1 м2, 7-житлова площею 22,8 м2, 8-туалет площею 0,6 м2, загальна площа квартири становить 96,0 м2.

При обстеженні в натурі встановлено наступне: вхід в квартиру здійснюється з двору по металевих відкритих сходах через загальний тамбур «1» площею 6,0 м2; прямо по ходу розташована самовільно зведена прибудова в складі приміщень санвузла і веранда, з якої є дверний проріз в досліджувані приміщення 3а кухня площею 7,6 м2; 5 житлова площею 13,7 м2; 6 житлова площею 18,1 м2, що входить до складу 495/1000 часток квартири; -в квартирі була виконана реконструкція. За повідомленням ОСОБА_2 , з іншим співвласником з часткою 505/1000, що не бере участі в спорі, була усна домовленість про користування комунальною квартирою, яка передбачає роздільне користування виділеними житловими приміщеннями і кухнями квартири з метою ізоляції частин і створення повноцінних квартир співвласників. Реконструкція полягала у виконанні наступних робіт закладка отвору 3а -3; закладка дверного блоку в перегородці 5-6 і пристрій нового дверного блоку на місці існуючої ніші 5-6; пристрій прибудови до будинку з боку тамбура «1»; пристрій дверного блоку на місці віконного прорізу з попереднім розбиранням підвіконної частини стіни; пристрій отвору з дверним блоком в суміжній перегородці самовільно зведеної прибудови; пристрій приміщення санвузла з установкою сантехприборів і підключенням до діючої мережі водопостачання та каналізації. Реконструкція була виконана без зміни конструктивної схеми основної частини будинку за капітальними стінами (переносом, знесенням стін і перегородок). Після реконструкції в загальному користуванні залишається тільки тамбур «1» площею 6,0 м2. Інші приміщення, зазначені у свідоцтві (495/1000 кухні «3», коридору «2», туалету «8») знаходяться у фактичному користуванні співвласника з часткою 505/1000 не можуть бути прийняті до дослідження, внаслідок відсутності доступу до них з боку досліджуваних виділених приміщень 3а кухня площею 7,6 м2, 5 житлова площею 13,7 м2, 6 житлова площею 18,1 м2.

Насправді 495/1000 часток від кухні літера "3" площею 5,7 м2 не є спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки позивач 20.12.2012 року уклав із ОСОБА_9 договір купівлі-продажу 505/1000 часток спірної квартири, разом з договором на вказану частину позивачу був переданий технічний паспорт від 12.12.2012 року, виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості (інвентаризаційна справа №16949417, реєстраційний номер 814пр-108-351). Згідно до технічного паспорта від 12.12.2012 року, кухня, зазначена у висновку № 5403/17- 1027 під літерою "3а" площею 5,7 м2, вказана як кухня за літерою "9" з площею 6,0 м2, яка була у власності продавця ОСОБА_9 , і відповідно стала власністю позивача.

На час придбання позивачем 505/1000 часток квартири АДРЕСА_1 прохід між кухнею площею 7,6 м2 та кухнею площею 6,0 м2 вже був відсутній. Коридор за літерою "2" має площу 4,0 м2, а не 2,85 м2, як зазначено у висновку № 5403/17-1027, між ним та кухнею літера "9" (за висновком експертизи № 5403/17-1027 літера "3") знаходиться суміжний санвузол літера "10" площею 2,3 м2. Всі ці переобладнання проведені за домовленістю між ОСОБА_9 та спадкодавцем ОСОБА_10 ще до продажу 505/1000 часток спірної квартири ІНФОРМАЦІЯ_1 . З наведеного вбачається, що відсутня кухня літера «3», яка б входила до належних ОСОБА_3 і ОСОБА_2 495/1000 часток квартири.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження того, що відповідачі вселились до спірної квартири та в ній проживають, а також, що кухня під літерою «3а» належить позивачу на праві власності.

Висновки суду свідчать про те, що суд формально підійшов до розгляду спору, не вжив заходів щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які я посилався як на підставу своїх вимог і прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Згідно технічного паспорта від 12.12.2012 року, кухня під літерою "3а" площею 5,7 м2 (під літерою "9" площею 6,0 м2) є власністю позивача.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачі не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу на наступне.

Справа перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції з лютого 2020 року (а.с.68). Розгляд справи призначений на 04.03.2021 року. Позивач ОСОБА_1 сповіщений про розгляд справи на 04.03.2021 року, 16.02.2021 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.87,94,95).

Судові повістки про виклик у судове засідання на 04.03.2021 року відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей, згідно рекомендованого повідомлення від 15.02.2021 року не вручені з підстав того, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.90-93).

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ст. 128 ч.5 п.п.3,4 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у розумінні ст. 128 ч.5 п.п.3,4 ЦПК України, відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей вважаються такими, що 15.02.2021 року повідомлені про розгляд справи на 04.03.2021 року, суд апеляційної інстанції не бачить перешкод для розгляду справи по суті 04.03.2021 року.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини

Позивач ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року, укладеним із ОСОБА_9 , є власником 505/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_2 від 12.12.2012 року на ім`я ОСОБА_9 , останній, на час відчуження 505/1000 частин спірної квартири (20.12.2012 року) був власником 2/х кімнат площею 16,7 м2 та 23,5 м2, крім того, у його власності знаходились окрема кухня площею 6,0 м2 і балкон площею 0,8 м2 (а.с.8,9).

У загальному користуванні мешканців квартири АДРЕСА_2 знаходились коридори площею 4,0 м2 (літера 2) і 6,0 м2 (літера 1), туалет площею 2,3 м2 (10), а.с.8,9.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 року у справі №521/3228/19, яка набрала законної сили, затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка діяла від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей, на наступних умовах: в якості компенсації вартості належної ОСОБА_4 495/2000 часток квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 292 560 гривень, еквівалент 11 500 доларів США, а ОСОБА_2 набуває права власності на 495/2000 часток квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2015 року № 200 (а.с. 44-46).

21.11.2019 року відповідачка ОСОБА_2 , власник 495/2000 часток спірної квартири станом на жовтень 2019 року, подала заяву про визнання позову ОСОБА_1 (а.с.42,43).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 року по справі №521/18161/15-ц, яке набрало чинності на підставі постанови апеляційного суду Одеської області від 25.10.2018 року і постанови Верховного Суду від 06.02.2019 року, суд вселив ОСОБА_3 і її неповнолітніх дітей у 495/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , які в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати житловою площею 31,8 м2; 3-а кухні, 495/1000 кухні "3", коридору "2", туалету "8" , тамбура "1" і зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 і її неповнолітнім дітям у користуванні 495/1000 частками квартири АДРЕСА_1 , які в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати житловою площею 31,8 м2; 3-а кухня, 495/1000 кухні "3", коридору "2", туалету "8" , тамбура "1".

Між сторонами виникли правовідносини із захисту права власності, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з недоведеності позовних вимог, зокрема суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні, що у підготовчому судовому засіданні 21.11.2019 року відповідачка ОСОБА_2 , власник 495/1000 частин спірної квартири, надала заяву про визнання позову, що свідчить про відсутність предмету спору (а.с.57-59).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

У розумінні п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо (висновки Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 року по справі № 456/647/18, провадження №61-2018св19 і у постанові від 13.05.2020 року по справі № 686/20582/19-ц).

Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 206 ч.ч.1,4 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов неправильного висновку, що визнання відповідачкою позову свідчить про відсутність спору.

Позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково зважаючи на наступне.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 317 ч.ч.1,2, 319 ч.1 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ч.1 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, зокрема житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю (висновки Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 року по справі №521/18161/15-ц ).

Майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року, укладеним із ОСОБА_9 , позивач ОСОБА_1 є власником 505/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Квартира - це частина житлового будинку, призначена для проживання однієї або декількох осіб, наприклад сім`ї, яка складається з жилих кімнат (кімнати), допоміжних та підсобних приміщень з окремим виходом в коридор будинку або на вулицю. Об`єктом права власності може слугувати не лише квартира, а й її частина, квартири загального користування, в яких житлові приміщення є об`єктом двох чи більше самостійних прав власності або договору найму.

Із договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року вбачається, що 505/1000 часток квартири належали продавцю на праві власності на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.08.2012 року по справі №1519/14004/2012, яке зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості № запису 351 в книзі 814пр-108, реєстраційний № 16949417.

До договору купівлі-продажу доданий технічний паспорт від 12.12.2012 року на квартиру АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що 505/1000 часток квартири загального користування площею 98,4 м2, власником яких станом на час укладення договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року був продавець ОСОБА_9 складались: з 2/х житлових кімнат площею 16,7 м2 і 23,5 м2; окремої кухні площею 6,0 м2; загального коридору площею 4,0 м2 та 6,0 м2; балкону площею 0,8 м2; загального туалету площею 2,3 м2 (а.с.8,9).

Наведене свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 20.12.2012 року придбав у власність 505/1000 часток спірної квартири, при цьому, в його особистій власності перебувають наступні приміщення квартири АДРЕСА_1 загального користування: 2 житлові кімнати площею 16,7 м2 і 23,5 м2; окрема кухня площею 6,0 м2, балкон площею 0,8 м2 (а.с.8 зворот,9).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 року по справі №521/3228/19 затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка діяла від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей, на наступних умовах: в якості компенсації вартості належної ОСОБА_4 495/2000 часток квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 292 560 гривень, еквівалент 11 500 доларів США, а ОСОБА_2 набуває права власності на 495/2000 часток квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2015 року № 200 (а.с. 44-46).

Відповідачка ОСОБА_4 , яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей, як власник 495/2000 часток спірної квартири, ухиляється від явки до суду, будь-яким чином не виявляє своє ставлення до позову ОСОБА_1 .

Доводи позивача, що відповідачі перешкоджають йому у користуванні 505/1000 частками спірної квартири, до складу яких входить і приміщення кухні площею 6,0 м2 під цифрою «9», відповідно до технічного паспорту від 12.12.2012 року, з огляду на наявність спорів у суді між відповідачами щодо права власності та права користування 495/1000 частками квартири АДРЕСА_1 , відповідачі належними і допустимими доказами не спростували.

Беручи до уваги, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 є власниками 495/1000 часток спірної квартири, яку успадкували після смерті ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину законом від 02.02.2015 року, відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 , а відповідачка ОСОБА_4 , яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей, не виявляє ставлення до позовних вимог ОСОБА_1 , позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні 505/1000 частками спірної квартири, у тому числі кухнею площею 6 м2, відповідно до технічного паспорту від 12.12.2012 року, підлягають задоволенню.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Позовні вимоги в частині визнання права власності на приміщення кухні площею 6,0 м2 (під цифрою «9» у плані квартири, а.с.8 зворот) задоволенню не підлягають, оскільки право власності позивача на вказане приміщення підтверджується договором купівлі-продажу 505/1000 часток спірної квартири від 20.12.2012 року і технічним паспортом на 505/1000 часток спірної квартири від 12.12.2012 року, який є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року.

Технічний паспорт на 505/1000 часток спірної квартири від 12.12.2012 року є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року і визначає перехід права власності на конкретні приміщення у квартирі загального користування (а.с.7-9).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ч.1 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 77 ч.2, 81 ч.5,6 ЦПК України).

Матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідачі будь-яким чином оспорюють або не визнають право власності позивача на приміщення кухні «9» площею 6 м2 у спірній квартирі, право власності на яке позивач набув на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивача ОСОБА_1 у скарзі, що: рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 року по справі №521/18161/15-ц частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 , яка діяла у власних інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, - до уваги не приймаються.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 року по справі №521/18161/15-ц, яке набрало чинності на підставі постанови апеляційного суду Одеської області від 25.10.2018 року і постанови Верховного Суду від 06.02.2019 року, суд вселив ОСОБА_3 і її неповнолітніх дітей у 495/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , які в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати житловою площею 31,8 м2; 3-а кухні, 495/1000 кухні "3", коридору "2", туалету "8" , тамбура "1" і зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 і її неповнолітнім дітям у користуванні 495/1000 частками квартири АДРЕСА_1 , які в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати житловою площею 31,8 м2; 3-а кухня, 495/1000 кухні "3", коридору "2", туалету "8" , тамбура "1".

Предметом розгляду є вимоги позивача про захист його права на приміщення кухні площею 6,0 м2 під цифрою «9», відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року і його складової - технічного паспорту від 12.12.2012 року у квартирі загального користування АДРЕСА_1 .

Приміщення кухні площею 6,0 м2 під цифрою «9», відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року, не було предметом розгляду у справі №521/18161/15-ц.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, який є співвласником спірної квартири загального користування, у тому числі у місць загального користування у квартирі і не брав участь у справі №521/18161/15-ц, якщо вважає, що рішенням суду від 06.02.2018 року порушується його право власності на приміщення кухні площею 6,0 м2 під цифрою «9», відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року, у встановленому законом порядку, вправі оскаржити вказане рішення суду повністю або частково.

Доводи позивача у сакарзі, що після укладення договору купівлі-продажу 505/1000 часток спірної квартири разом із договором на вказану частину позивачу переданий технічний паспорт від 12.12.2012 року, виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості (інвентаризаційна справа №16949417, реєстраційний номер 814пр-108-351), відповідно до якого кухня під літерою "9" площею 6,0 м2 стала його власністю, - прийняті до уваги і є підставою для захисту права власності позивача шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкод йому у користуванні вказаним приміщенням.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Відповідачі порушують право власності позивача на користування належним йому майном, тому порушене права позивача в цій частині підлягає задоволенню.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновку суду не відповідають обставинам справи, суд порушив і неправильно застосував норми матеріального права ст. 391 ЦК України і неправильно застосував норми процесуального права - ст. 206 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови суду.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Судові витрати позивача у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 768,40 гривень і в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 152,60 гривень , які документально підтверджені (а.с.1,65,66), підлягають стягненню у рівних частках з відповідачок на користь позивача.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.ч.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати до ОСОБА_2 (ІПН № НОМЕР_1 ) і ОСОБА_3 (ІПН № НОМЕР_2 ), яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_3 ) перешкоди у користуванні 505/1000 частками квартири АДРЕСА_1 , у тому числі кухнею площею 6 м2 під цифрою «9», відповідно до технічного паспорту від 12.12.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН № НОМЕР_1 ) і ОСОБА_3 (ІПН № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_3 ) судові витрати в рівних частках у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 768,40 гривень і в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 152,60 гривень

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцятим днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складено 30.03.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков