Справа № 404/8411/20
Номер провадження 2/404/2476/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

05 серпня 2021 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

Головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Тригубенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення бору, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення бору, просив стягнути з відповідача на свою користь несплачену суму боргу за договором позики та розпискою у розмірі 1 317 636,44 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 жовтня 2016 року в м. Києві між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він дав у борг відповідачу 780 000 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору позики ОСОБА_2 зобов`язувалася повернути вказані кошти до 21 жовтня 2018 року. 21 жовтня 2018 року суми позики відповідач не повернула.

Вказано, що 18 червня 2014 року відповідач взяла в нього в борг 6 000 доларів США, про це склала відповідну розписку. Термін повернення коштів відповідно до розписки два місяці, тобто до 18 серпня 2014 року. Вказані кошти відповідач не повернула, чим порушила його права. Станом на день складання позовної заяви курс долара США становить 27,8 грн. Тобто сума богу становить 166 800 грн.

Таким чином, розмір майнової шкоди, яку завдала ОСОБА_2 становить 1 317 636,44 грн.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , в межах розміру позовних вимог 1 317 636,44 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Від відповідача у запропонований йому ухвалою строк, відзиву на позов до суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлялась належним чином.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини у зв`язку із укладенням між ними 21 жовтня 2016 року договору позики та 18 червня 2014 року складання відповідачем розписки про отримання коштів.

Відповідно до договору позики від 21 жовтня 2016 року позивач передав, а відповідач взяла у власність гроші у сумі 780 000 грн.. Факт одержання грошей підтверджується власноручним підписом позичальника на цьому договорі в момент передачі суми позики. Позичальник зобов`язалась повернути позикодавцеві позику у повній сумі до 21 жовтня 2018 року.

18 червня 2014 року відповідач взяла в борг 6 000 доларів США, про що була складена відповідна розписка. Термін повернення коштів відповідно до розписки два місяці, тобто до 18 серпня 2014 року.

Згідно ст. ст. 526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.012 року, справа № 6-24ц.

Крім того, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зі змісту процитованої норми закону можливо зробити висновок, що договір позики може бути строковим або безстроковим.

Якщо в договорі вказано, коли саме позичальник має повернути борг, то такий договір є строковим. Саме від моменту, коли позичальник має повернути борг, відраховуватиметься строк позовної давності (ст. 267 ЦК України) та нараховуватиметься пеня та інші штрафні санкції.

У випадку, якщо в договорі не вказано строку повернення коштів, то він вважається безстроковим.

В такому випадку для повернення коштів позикодавець має пред`явити вимогу позичальнику. Така вимога має бути зроблена письмово, вручена позичальнику особисто під розписку або надіслана цінним листом з описом та повідомленням про вручення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначає, що «У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Це не суперечить правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №519/654/17, від 20.04.2019 у справі №205/1680/15-ц.

Із досліджених судом доказів, наданих позивачем вбачається, що відповідач згідно договору позики зобов`язалась повернути позикодавцеві позику у повній сумі до 21 жовтня 2018 року, а згідно розписки до 18 серпня 2014 року.

Однак, до цього часу відповідач суму боргу не повернула.

З огляду на викладене, враховуючи отримання відповідачем позики на загальну суму 946 800 грн., та неповернення вказаної суми, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми боргу.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3% річних та інфляційних витрат також підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначає: «Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У ч.2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Суд погоджується із розрахунком інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, що зроблений позивачем та вважає, що дані суми повинні бути стягнуті з відповідача у тому розмірі, як просив позивач у своєму позові та які розраховані ним.

Таким чином стягненню підлягає сума у розмірі 1 317 636,44 грн.

Оскільки позов задовольняється у повному обсязі, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати.

Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову, необхідно зазначити, що відповідно до ч. 7,8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 287, 288, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення бору - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 несплачену суму боргу за договором позики від 21 жовтня 2016 року та розпискою від 18 червня 2014 року у розмірі 1 317 636,44 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 510 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 05.08.2021 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда