ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/480/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2019 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.

Позов обґрунтований тим, що відповідач, тимчасово виконуючи обов`язки начальника адміністрації Миколаївського морського порту 27.10.2016 року видав наказ № 390/о про звільнення працівника ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Миколаївської філії ДП АМПУ та 15.11.206 р. видав наказ № 413/о про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника з операційної діяльності. Рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2017 р. у справі № 487/5798/16-ц та від 27.04.2017 р. у справі № 487/6407/16-ц вказані накази скасовано, поновлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на посадах, стягнуто на їх користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання вказаних судових рішень Миколаївською філією ДП АМПУ зазначеним працівникам здійснено виплату у загальній сумі 591 196,12 грн. На підставі положень ч. 1 ст. 130, п. 8 ч. 1 ст. 134, ст. 237 КЗпП України у відповідача виник обов`язок відшкодувати державному підприємству завдану незаконним звільненням шкоду у вигляді виплаченого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 591 196,12 грн.

Зазначив, що стягнення з керівників підприємств матеріальної шкоди в судовому порядку згідно ст.136 ч.4 КЗпП України повинно проводиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, яким є Міністерство інфраструктури України відносно ДП «Адміністрація морських портів України». Проте, Міністерством заходи щодо стягнення коштів з винних осіб не вжито, що сприяло зверненню до суду прокурора з позовом в інтересах держави.

Посилаючись на статті 130, 134, 237 КЗпП України, прокурор просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «Адміністрація морських портів України» матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 591 196,12 гривень та сплачений судовий збір.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт заподіяння державному підприємству матеріальної шкоди винними діями відповідача, як службової особи, є доведеним та підтверджується матеріалами справи. При цьому, у задоволенні вимог слід відмовити у зв`язку з пропущенням прокурором строку звернення до суду з вказаним позовом без поважних причин, за відсутності підстав для його поновлення.

В апеляційній скарзі керівник Миколаївської обласної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, державного підприємства «Адміністрація морських портів України», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення пред`явлених позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказує, що суд дійшов хибного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з моменту, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідалася або могла довідатися особа, право якої порушене, чи прокурор, уповноважений звернутися до суду в інтересах держави за захистом порушеного права. Вказує, що Міністерство інфраструктури не було стороною у справах № 487/5798/16-ц № 487/6407/16-ц, під час розгляду яких було встановлено незаконність звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що і стало підставою для звернення з даним позовом, а отже не знало і не могло знати про незаконність дій ОСОБА_1 , як наслідок, і про наявність шкоди, завданої Державному підприємству. Крім того, вказує, що у позивача була відсутня об`єктивна можливість дізнатись про наявність шкоди, завданої підприємству раніше, ніж з дати отримання від прокуратури Миколаївської області листа голови профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту від 30.08.2018 року, а саме 10.09.2018 року. Та лише отримавши від Міністерства відповідь від 25.09.2018 року, згідно якого останнє не бажало вживати будь-яких заходів для відшкодування шкоди, у прокурора виникла об`єктивна можливість встановити факт порушення інтересів держави та підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Вважає, що звернувшись з позовом 20.08.2019 прокурором дотримано річний строк на звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Доценко К.С., просить залишити її без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13.10.2020 року залишити без змін. Зазначає, що прокурором пропущено строк звернення до суду з даними вимогами, поважних причин пропуску такого строку не наведено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Представник Міністерства інфраструктури України у письмових поясненнях вважає доводи апеляційної скарги керівника Миколаївської обласної прокуратури обґрунтованими, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом встановлено, що згідно наказу начальника адміністрації Миколаївського морського порту від 11.10.2016 р. № 778 обов`язки начальника адміністрації з 11.06.2016 року покладено на заступника начальника ОСОБА_1 (а.с.51)

У період виконання обов`язків начальника адміністрації Миколаївського морського порту 27 жовтня 2016 р. ОСОБА_1 видав наказ за № 390/о про звільнення з 27 жовтня 2016 року головного бухгалтера централізованої бухгалтерії згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_2 (а.с.37)

Крім того, 15 листопада 2016 р. ОСОБА_1 видано наказ № 413/о про припинення трудового договору заступника начальника з операційної діяльності по п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_3 (а.с.38)

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2017 р. у справі № 487/5798/16-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16.11.2017 р. та постановою Верховного Суду від 21.11.2018 р. залишено без змін, скасовано наказ Миколаївської філії «ДП Адміністрація морських портів України» від 27.10.2016 року № 390/о про звільнення ОСОБА_2 . Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» з 28.10.2016 року. Стягнуто з Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 516 607,82 грн з урахуванням прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, а також на користь держави судовий збір в розмірі 5812,29 грн. (а.с.15-26)

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.04.2017 р. у справі № 487/6407/16-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2017 р. та постановою Верховного Суду від 10.09.2018 р. залишено без змін, поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» з 15.11.2016 року. Стягнуто з Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 217 797,33 грн, а також на користь держави судовий збір в розмірі 2817,91 грн. (а.с.27-36)

На виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2017 р. у справі № 487/5798/16-ц у межах виконавчого провадження № 55401208 Миколаївською філією ДП «Адміністрація морських портів України» 22 лютого 2018 року виплачено ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 415869,27 грн. (а.с.48)

Крім того, на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.04.2017 р. у справі № 487/6407/16-ц у межах виконавчого провадження № 54433110/23 Миколаївською філією ДП «Адміністрація морських портів України» 06 вересня 2017 року виплачено ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 175326,85 грн. (а.с.49)

Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно зі статтею 134 ч.1 п.8 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли службова особа, винна у незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. (ч.3,4 ст.233 КЗпП України).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що «установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку».

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зазначено, що передбачені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк».

Тобто, стаття 234 КЗпП не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Згідно із пунктами 13, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресної вимоги.

Оскільки на виконання судових рішень Миколаївська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» перерахувала поновленому на роботі ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 175 326,85 грн. 06.09.2017 р., а поновленій на роботі ОСОБА_2 в сумі 415869,27 грн. 22.02.2018 р., тому, з урахуванням роз`яснень, викладених в п.20 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, перебіг строку звернення ДП «Адміністрація морських портів України» з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівників, розпочався з дня проведення підприємством належної виплати, тобто з 06.09.2017 р. в частині виплати на суму 175 326,85 грн, та з 22.02.2018 р. в частині виплати на суму 415869,27 грн. З цього часу слід обраховувати перебіг встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду і для прокурора.

Враховуючи, що заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду з даним позовом через установу поштового зв`язку 22.08.2019 р. (а.с.69), тобто поза межами річного строку з часу виплати підприємством зазначених вище сум на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України.

Поважність причин пропуску строку звернення до суду прокурор обґрунтовує поясненнями, що були надані до суду першої інстанції 16.10.2020 р. (а.с.147), які зводяться до викладення обставин щодо листування прокурора з Міністерством інфраструктури України та необхідності отримання платіжних документів, що підтверджують виплату Миколаївською філією ДП «Адміністрація морських портів України» середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівникам філії, а також доказів призначення ОСОБА_1 керівником філії. Оскільки вказані документи були отримані прокурором лише на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2019 р. № 487/46589/19, якою надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів у межах кримінального провадження № 003168, тому за наведених обставин прокурор вважав, що строк звернення до суду з даним позовом пропущено з поважних причин.

Разом з тим, у позовній заяві (а.с.11) прокурором зазначено, що про незаконне звільнення працівників Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та виплату коштів у сумі 3,6 млн грн. зазначено у зверненні голови Миколаївської профспілки правників Морського транспорту Миколаївського торговельного порту ОСОБА_4 від 30.07.2018, яке 03.08.2018 прокуратурою області надіслано для розгляду до Міністерства інфраструктури України.

Отже, достовірно знаючи з 03 серпня 2018 року про ухвалені судові рішення щодо стягнення з Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» коштів на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та маючи доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, можливість, в межах наданих повноважень, на ознайомлення з матеріалами цивільної справи, прокурор не звернувся до суду із позовом у межах встановленого ч.3 ст. 233 КЗпП України річного строку з дня настання права на пред`явлення регресної вимоги.

Наведені прокурором причини пропуску строку позовної давності, зокрема, необхідність отримання платіжних документів, що підтверджують виплату Миколаївською філією ДП «Адміністрація морських портів України» середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівникам філії, а також доказів призначення ОСОБА_1 керівником філії, не є тими об`єктивними та непереборними обставинами, що перешкоджали своєчасному зверненню до суду, оскільки згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст.56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обв`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Отже, звертаючись до суду в інтересах держави прокурор набуває статусу учасника справи та користується процесуальними правами, в тому числі правом, передбаченим ч. 1 ст. 84 ЦПК України щодо подання клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно їх надати.

Таким чином, відсутність у прокурора певних доказів на момент звернення до суду з позовом в інтересах держави не може бути безумовною підставою для неможливості такого звернення, а тому вказані обставини не можна визнати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо посилання прокурора на тривале листування з Міністерством інфраструктури України, як на причину пропуску строку звернення до суду, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2018 року Прокуратурою Миколаївської області надіслано запит до Міністерства інфраструктури України щодо наявності підстав для представництва інтересів держави, відповідь на який отримано 20.11.2018 р. (а.с.40, 44)

19 квітня 2019 року (майже через п`ять місяців після отримання відповіді) прокуратурою було направлено повторний запит до Міністерства інфраструктури України, на яке 03 червня 2019 року останнім була надана відповідь. (а.с.41-43, 45)

22 серпня 2019 року (майже через три місяці після надання відповіді) заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду із позовом.

Встановлені судом обставини щодо тривалого листування прокуратури з Міністерством інфраструктури України, а саме підготовка листів протягом кількох місяців після отримання попередньої відповіді, можуть свідчити лише про організацію роботи прокуратури, що не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доводи апелянта про те, що строк звернення прокурора до суду з даним позовом слід обчислювати з 25.09.2018 року, а саме з моменту надання Міністерством інфраструктури відповіді на запит прокурора, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими що суперечать наведеним вище роз`ясненням, викладеним у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», згідно якого право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність прокурором належними та допустимими доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника й, як наслідок, відмова у задоволенні пред`явлених позовних вимог, відповідає вимогам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та зроблені із дотриманням норм цивільного процесуального права.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, перевіривши доводи скарги заступника прокурора Миколаївської області, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2020 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Миколаївської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 31.03.2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік