Провадження № 2/263/758/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю: секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2014 року б/н у розмірі 561 627 грн. 52 коп., яка утворилася станом на 18 серпня 2020 року та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 29 квітня 2014 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну карту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 40 500 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінити кредитний ліміт у будь-який момент. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо приєднання позивача до запропонованого договору в цілому. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, у нього утворилася заборгованість, яка станом на 18 серпня 2020 року становить 561 627 грн. 52 коп. та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. Таким чином, посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, керуючись приписами ст. 13 ЦПК України, банк просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із заявленими вимогами, через свого представника - адвоката Коваленко К.О., подав відзив на позов, в якому не заперечував отримання від позивача банківських карток, але зазначив, що анкета-заява підписана іншою особою. У заяві позичальника від 29 квітня 2014 року не зазначена процентна ставка, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Матеріали справи не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву, ознайомився і погодився з Тарифами та Умовами. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки такий повністю залежить від волевиявлення банку, що також підтверджується Постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15. Пеня та відсоткова ставка безпідставно нараховувалися у різних відсотках: від 2 до 3,5 - пеня, від 27,6 до 42 - відсоткова ставка. Про розмір пені та відсотків відповідачу ніхто не повідомляв ані при видачі банківських карток, ані упродовж їх терміну користування. Тому відповідач вважав, що має повернути банку тільки суму кредитного ліміту 40 500 грн., та він її повернув.

У позовній заяві наявний розрахунок заборгованості, за яким заборгованість за тілом кредиту перевищує 500 000 грн., при цьому детального розрахунку суми кредитного ліміту не надано. Як вбачається з довідки, на ім`я ОСОБА_1 видано 3 банківські картки, на одній з яких, № НОМЕР_1 , встановлено кредитний ліміт в розмірі 40 500 грн. Яким чином заборгованість за тілом кредитного ліміту з 40 500 грн. підвищилась до більш ніж 500 000 грн. незрозуміло і детального розрахунку позивачем не надано. Картка № 243590 має строк дії до травня 2017 року, тобто звернутись до суду із позовною заявою про стягнення суми боргу за нею позивач мав до травня 2020 року. При видачі відповідачу банківських карток банк приховав від нього, як споживача, повну та об`єктивна інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, не вказав значення показників істотних умов договору, чим ввів ОСОБА_1 в оману щодо реальної відсоткової ставки та остаточної суми кредиту.

Посилаючись на викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати до спірних правовідносин позовну давність, а в разі задоволення позовних вимог - застосувати принцип справедливості та співмірності.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, роз`яснено учасникам справи їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив, призначені у справі підготовчі судові засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 січня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Коваленко К.О. - та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» кредитну справу на ім`я ОСОБА_1 , кредитний договір б/н від 29 квітня 2014 року, додаткові угоди щодо зміни розміру кредитного ліміту; договори на відкриття поточних рахунків; детальний щомісячний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором; детальний щомісячний розрахунок заборгованості за кожною кредитною карткою, виданою ОСОБА_1 ; окремі заяви ОСОБА_1 про видачу (відкриття) конкретної кредитної картки; початкові баланси та розмір кредитного ліміту окремо за кожною карткою; стан рахунку на 18 січня 2021 року окремо за кожною карткою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 січня 2021 року відмовлено у прийнятті відзиву на позов АТ КБ «ПриватБанк» та повернуто його відповідачу на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Єрмолов Є.М. - у позові не заперечував проти розгляду справи за відсутністю представника банку та ухвалення заочного рішення.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представника позивача, в якому він посилався на необхідність отримання додаткового часу для надання доказів та пояснень у справі, однак ним не обґрунтовано, які саме пояснення та докази він має намір подати та що є перешкодою для їх подачі у строк, визначений законом, судом забезпечено його право і строки для подачі відповіді на відзив, доказів тощо, представника позивача ним скористався на власний розсуд, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Від представника відповідача - адвоката Коваленко К.О. - до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача.

Фіксування судового процесу відповідно до ст. 247 ЦПК України не здійснювалося у зв`язку з розглядом справи за відсутністю сторін.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також витребувані судом за клопотанням відповідача, інших суду не представлено.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», яку підписав ОСОБА_1 29 квітня 2014 року, містить розділ про те, що особа, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка, виявляє бажання оформити на своє ім`я послугу з нижче перелічених: «Карта «Універсальна», «Карта класу Gold», «Карта для виплат», «Преміальна карта», «Ідентифікація з паспортом».

Разом з тим, указана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», яку підписав ОСОБА_1 , не містить відмітки, яку послугу бажав оформити на своє ім`я останній, а також у такій незаповнена графа щодо бажаного кредитного ліміту.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надав згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед банком за договором від 29 квітня 2014 року станом на 30 вересня 2019 року становить 2 232 533 грн. 54 коп. та складається із: заборгованості за тілом кредиту, у тому числі: заборгованості за поточним тілом кредиту - 0 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 561 327 грн. 52 коп.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України - 196 249 грн. 72 коп., нарахованої пені - 1 474 656 грн. 30 коп.

Відповідно до довідки розмір кредитного ліміту за кредитною карткою, оформленою на ОСОБА_1 , змінювався: 28 травня 2014 року - кредитний ліміт встановлений у розмірі 500 грн., 07 березня 2016 року - збільшення кредитного ліміту до 6 000 грн., 31 січня 2017 року - збільшення кредитного ліміту до 40 500 грн., 18 липня 2018 року - зменшення кредитного ліміту: 0.

Також позивачем надана довідка на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки на підставі договору № б/н, а саме: № НОМЕР_1 , дата відкриття 28 травня 2014 року, термін дії 05/17; № НОМЕР_2 , дата відкриття 29 квітня 2014 року, термін дії 02/18; № НОМЕР_3 , дата відкриття 24 червня 2014 року, термін дії 05/18.

АТ КБ «ПриватБанк» надав суду виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , відкритого за вищезазначеним кредитним договором, з якої вбачається, що останній активно користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.

На виконання приписів ч. 6 ст. 95 ЦПК України банком представлено копії виписки з рахунку, довідки про видачу кредитних карток та строк їх дії, довідки про зміну кредитного ліміту та анкети-заяви.

Банком до позову долучені Умови та правила надання банківських послуг, які не містять відмітки про дату їх складання та відсутні відомості про посадову особу, яка їх склала, затвердила та відповідно мала право на їх затвердження.

Мотиви суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладений висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачені частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 29 квітня 2014 року.

При цьому, у вказаній анкеті-заяві не зазначено суму кредитних коштів, яку він отримує, тип картки, не обумовлено відсоткову ставку, не встановлено порядок нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та строк повернення кредиту (користування ним).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 18 серпня 2020 року становить 2 232 533 грн. 54 коп. та складається із: заборгованості за тілом кредиту, у тому числі: заборгованості за поточним тілом кредиту - 0 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 561 327 грн. 52 коп.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України - 196 249 грн. 72 коп., нарахованої пені - 1 474 656 грн. 30 коп.

При цьому позивачем порушується питання про стягнення з відповідача лише заборгованості за простроченим тілом кредиту - 561 327 грн. 52 коп.

Так, до позовної заяви додані Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD».

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, а саме й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

На указані обставини посилався і сам відповідач у своєму відзиві на позов.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, який саме з чотирьох тарифів діяв відносно кредитних карток, виданих відповідачу.

АТ КБ «ПриватБанк» надано суду виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , відкритого за вищезазначеним кредитним договором, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, здійснював розрахунки через термінали у касах магазинів, здійснював погашення заборгованості.

За приписами ч. ч. 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до пункту 57 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (далі - Положення) є первинні документи.

Пунктом 57 розділу ІV Положення передбачено, що інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Згідно з пунктами 60, 62 Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій.

При цьому відповідач не заперечував факт отримання ним кредитної картки та факт отримання грошових коштів, тому суд вважає, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Таким чином, банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 фактично отримані суми кредитних коштів, тобто заборгованість за поточним тілом кредиту, яка згідно з розрахунком заборгованості за даним договором відсутня.

В частині вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 561 627 грн. 52 коп. суд враховує наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом

З системного аналізу вищенаведеної норм слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

За своїм змістом докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст. ст. 77 - 80).

Суд вважає долучені Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг із Умов і правил надання банківських послуг, на яких відсутні відмітки про дату їх складання та відсутні відомості про посадову особу, яка їх склала та посвідчила, не належними (ст. 77 ЦПК України) та не достовірними доказами (ст. 79 ЦПК України), оскільки вони не містять підпису ОСОБА_1 та з них не можливо встановити дійсні обставини справи, зокрема щодо дійсних складових умов кредитного договору, згоду на укладення якого підписав відповідач у заяві від 29 квітня 2014 року та відповідно у них беззаперечно не указано, що вони містять інформацію щодо предмета доказування, а також зміст цих роздруківок повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни до них і суд у даному випадку позбавлений можливості встановити їх первісну правову природу.

Крім того, судом за клопотанням сторони відповідача витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази, зокрема щодо детального щомісячного розрахунку заборгованості за виданими відповідачу кредитними картками із зазначенням періоду та сум нарахованої заборгованості за кожною її складовою окремо, та сум, внесених на виконання договору із зазначенням відомостей щодо зарахування конкретних сум на погашення конкретних платежів.

Виконуючи ухвалу суду та розпоряджаючись на власний розсуд своїми процесуальними правами на подачу доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надано суду виписку з рахунку, довідки про видачу кредитних карток відповідачу та про зміну кредитного ліміту, копію анкети-заяви та копію паспорту відповідача, які вже і так були долучені до позовної заяви та знаходилися у матеріалах справи.

Також позивачем зазначено, що розрахунок заборгованості формується за допомогою автоматизованого програмного комплексу та проводиться за усім кредитним договором, а не за окремими кредитними картами.

На думку суду, розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом наявності та розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 561 627 грн. 52 коп., оскільки банком не вказані підстави нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту, склад та порядок рахунку цієї частини заборгованості.

На підставі викладеного, враховуючи, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», необхідно дійти висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту відсутні.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності та наслідків його спливу.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на положення вищенаведених норм права, установлених судом обставин, враховуючи висновки суду про недоведеність позовних вимог, що є самостійною вимогу для відмови у позові, необхідно дійти висновку про відсутність підстав для вирішення питання про застосування позовної давності.

Судом також відхиляються доводи сторони відповідача щодо не підписання ним заяви-анкети, оскільки такі не гуртуються на змісті ст. 204 ЦК України.

Розподіл судових витрат.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає, у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 8, 42 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 207, 253, 261, 267, 509, 526, 626, 628, 629, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 03 серпня 2021 року.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , МФО 305299, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку невідомі.

Суддя О.М. Музика