КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/616/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області, постановлену суддею Усатовою Д.Д. 03 грудня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фотон Про Плюс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фотон Про-Плюс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (ОСОБА_2), приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича за № 5567 від 24.11.2020 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Фотон Про-Плюс» на користь громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 4 950 000 дол. США 00 центів, що на день вчинення напису згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становить 140 382 000 грн. 00 коп. та 25 000 грн. 00 коп. за період з 20 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року, по виконавчому провадженню ВП № 63754434 до набрання рішенням у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, товариство з обмеженою відповідальністю «Фотон Про-Плюс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, законної сили, обґрунтованої тим, що 27 листопада 2020 року позивачу стало відомо про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 5567, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем про стягнення на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Демократичної Республіки Конго НОМЕР_1 заборгованості, що виникла за Договором позики № б/н від 09 липня 2020 року, який укладений товариством з обмеженою відповідальністю «Фотон Про-Плюс» в особі повіреного ОСОБА_3 , у загальному розмірі 4 950 000 дол. США 00 центів, що на день вчинення виконавчого напису становить 140 382 000 грн. 00 кой. та 25 000 грн. 00 коп. за період з 20 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року. ТОВ «Фотон Про-Плюс» не укладало жодних договорів позики з EBELLI- POPONDOMBO, останні є незаконними та підробленими. Враховуючи, що ТОВ «Фотон Про-Плюс» не укладало жодних договорів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Демократичної Республіки Конго НОМЕР_1 , ніяких коштів від останнього не отримувало, то безпідставною є видача приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем виконавчого напису за № 5567 та як наслідок - незаконне відкриття виконавчого провадження відносно товариства. З цих підстав просив суд заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року заяву ТОВ «Фотон Про Плюс» задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича за № 5567 від 24.11.2020 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Фотон Про-Плюс» на користь громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_2 (ОСОБА_2), заборгованості у загальному розмірі 4 950 000 дол. США 00 центів, що на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становить 140 382 000 грн. 00 коп. та 25 000 грн. 00 коп. за період з 20 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року, по виконавчому провадженню ВП № 63754434 до набрання рішенням у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фотон Про-Плюс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (ОСОБА_2), приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню законної сили.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити ТОВ «Фотон Про-Плюс» у задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 149 та 150 ЦПК України, не дослідив, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не врахував ступінь доведеності позивачем зв`язку змісту порушеного права та інтересу з способом та наслідками забезпечення позову для інших осіб.

В суді апеляційної інстанції представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідачі до суду апеляційної інстанції не з'явилися.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого документу може в подальшому утруднити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позов.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до с. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, маж право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України, визначені способи забезпечення позову, серед яких - зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Згідно п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документу.

Колегія суддів встановила, що 26 листопада 2020 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича № 5567 від 24.11.2020 року відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості з ТОВ «Фотон Про-Плюс» на користь ОСОБА_2 .

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фотон Про-Плюс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (ОСОБА_2), приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

02 грудня 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або не настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Колегія суддів, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а відтак заява позивача про забезпечення позову судом першої інстанції була правомірно задоволена.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції необґрунтовано зупинив стягнення за виконавчим документом, колегія суддів відхиляє, оскільки суд вирішуючи справу правомірно керувався положеннями п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає заяву про забезпечення позову обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: