Справа № 503/822/21
Провадження № 2/503/389/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю « ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 26.03.2018 року між ним та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 2201410, згідно умов якого позивач надав відповідачу позику в сумі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 22.04.2018 року, на 29 днів та зі сплатою комісії. Дата одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (позивачем) відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом отримання заявки позичальника на сайті позикодавця є датою укладення договору позики між позичальником. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору Позики. Невід`ємною частиною цього Договору є «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті www.fksm.com.ua. За домовленістю сторін було погоджено використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору, відповідачем було отримано кошти на зазначених позивачем умовах стосовно розміру позики, процентів за користування позикою та строку повернення позики, що підтверджує факт укладення письмового правочину в електронній формі. Позивач зазначає, що перерахував грошові кошти у сумі 3000 грн на картковий рахунок відповідача. Однак, відповідач порушила умови Договору позики, а саме не здійснила повернення позики відповідно до умов договору зі сплатою процентів за користування нею та інших платежів, внаслідок чого станом на 01.05.2021 року відповідач має перед позивачем заборгованість, яка становить 132650,71 грн та складається із заборгованості за позикою 3000 грн; заборгованості по комісії 115491,58 грн; інфляційних втрат 10037,06 грн та заборгованості по 3% річних 4122,06 грн.У зв`язку з чим повивач для захисту своїх прав змушений пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання його представником до суду позовної заяви, в якій останній просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 2201410 від 26.03.2018 року в сумі 132650,71 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270,00 грн.

06.07.2021 року ухвалою суду (а.с.25-26) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно відповідачу роз`яснено її право подати на адресу суду відзив на позов, а також заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію даної ухвали було надіслано сторонам.

У встановлений судом строк відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи відзив на позовну заяву не подала.

В судове засідання представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» не з`явився, про дату, час і місце судового засідання позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 495 про вручення 19.07.2021 року рекомендованого поштового відправлення № 802 із судовою повісткою. При цьому, в самому змісті позовної заяви представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 900 із судовою повісткою, яке 28.07.2021 року було повернуто відділенням поштового зв`язку до суду із довідкою Ф.20, яка містить відмітку про відсутність адресата за вказаною адресою, яка в свою чергу згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 05.07.2021 року № 122113 (а.с.24) є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши подані представником позивача документи і матеріали суд встановив наступні обставини.

26.03.2018 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 2201410 від 25.03.2018 року (продукт «Он-лайн кредитування»), згідно умов якого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет»надав ОСОБА_1 позику в сумі 3000,00 грн шляхом перерахування зазначених грошових коштів (позики) на картковий рахунок № НОМЕР_1 власника картки ОСОБА_1 на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 22.04.2018 року (включно), на 29 днів та зі сплатою комісії.

Згідно умов пунктів 8.4-8.6 зазначеного Договору позики останній сторонами було укладено дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, логінів і паролів особистого кабінету та позикодавця, в якості аналогів власноручного підпису і одноразового ідентифікатора.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно з копією повідомленням директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» Тихонової О.О. за вих. № 4532-ВП від 03.03.2021 року (а.с.10), відповідно до договору від 08.12.2016 року № ВП-081216-2 було здійснено за дорученням ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» наступний успішний переказ: 26.03.2018 року на суму 3000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , власник картки ОСОБА_1 , номер транзакції в системі WayForPay 2201465-d0da48996b43a5b65e3da310656c16fadfb9723c.

При цьому, згідно умов пункту 8.1 Договір позики № 2201410 від 25.03.2018 року (а.с.15), невід`ємною частиною цього Договору є «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (далі - Правила). Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті www.fksm.com.ua.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, позивачем до позовної заяви не додано копії Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет».

В свою чергу текст зазначених вище Правил розміщений на сайті www.fksm.com.ua не може бути належним доказом, оскільки зміст редакції цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ»), яке може вносити зміни в дані Правила.

Водночас із цим позивачем суду не надано доказів того у якій саме редакції ОСОБА_1 була ознайомлена з Правилами та погодилась їх неухильно дотримуватись.

Висновки суду:

- що стягнення тіла позики

Договір позики № 2201410 від 25.03.2018 року укладений між сторонами у справі є чинним та у встановленому Законом порядку недійсним не визнавався.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Ураховуючи, що позивачем доведено ту обставину, що 26.03.2018 року ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ»передало ОСОБА_1 позику в сумі 3000,00 грн шляхом перерахування зазначених грошових коштів (позики) на картковий рахунок № НОМЕР_1 власника картки ОСОБА_1 , то суд вважає, що у відповідності положень абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України у останньої існує зобов`язання щодо повернення ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» згаданої суми позики.

Тому позовні вимоги позивача в частині стягненняз відповідача суми самої позики в розмірі 3000,00 грн обґрунтовані, у зв`язку з чим в цій частині підлягають задоволенню.

- щодо стягнення 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період з 26.03.2018 року по 01.05.2021 року в розмірі4122,06 грн.

Однак, суд не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування 3% річних, а саме щодо наявності підстав їх нарахування саме з 26.03.2018 року, коли позика була перерахована на картковий рахунок відповідача, оскільки положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми здійснюється за весь час прострочення.

В свою чергу прострочення виконання відповідачем ОСОБА_1 почалось лише після 22.04.2018 року, коли закінчився строк на який позику було надано (підпункт 2.2.3 Договору позики), а сама позика не була повернута позивачу відповідачем ОСОБА_1 .

Тобто 3% річних підлягають нарахуванню за період з 23.04.2018 року по 01.05.2021 року.

Крім того, суд не погоджується із правильністю самого розрахунку 3% річних наведеного позивачем у своєму розрахунку (а.с.8-9) , а саме суд вважає обґрунтованим 3% річних за позикою в сумі 3000 грн за період з 23.04.2018 року по 01.05.2021 року в розмірі 272,22 грн, який розрахований за формулою: (відсотки) = (сума боргу) (процентна ставка) / 100% / 365 днів (кількість днів), розрахунок за якою долучений судом до матеріалів справи.

Тому позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4122,06 грн обґрунтовані лише в частині стягнення 272,22 грн, у зв`язку з чим в цій частині підлягають задоволенню. В свою чергу інша частина даної вимоги, яка перевищує суму 272,22 грн є необґрунтованою у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

- щодо стягнення індексу інфляції в порядку ст. 625 ЦК України

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків з урахуванням індексу інфляції за період з 26.03.2018 року по 01.05.2021 року в розмірі10037,06 грн.

Однак, суд також не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування індексу інфляції, а саме щодо наявності підстав їх нарахування саме з 26.03.2018 року, коли позика була перерахована на картковий рахунок відповідача, оскільки положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що сплата індексу інфляції здійснюється за весь час прострочення.

В свою чергу прострочення виконання відповідачем ОСОБА_1 почалось лише після 22.04.2018 року, коли закінчився строк на який позику було надано (підпункт 2.2.3 Договору позики), а сама позика не була повернута позивачу відповідачем ОСОБА_1 .

Тобто індекс інфляції підлягає нарахуванню за період з 23.04.2018 року по 01.05.2021 року.

При цьому, в доданому до позовної заяви розрахунку (а.с.8) позивач зазначив виключно суму суми збитків з урахуванням індексу інфляції 10037,06 грн без наведення самого його розрахунку.

В свою чергу у доданому до позовної заяви розрахунку (а.с.9) позивачем також не зазначено розрахунку суми збитків з урахуванням індексу інфляції.

Таким чином позивачем суду не надано жодних доказів, які б обґрунтовували порядок нарахування заявленої ним в позовній заяві суми індексу інфляції, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити правильність заявленої позивачем суми збитків з урахуванням індексу інфляції.

Висновки щодо необхідності надання позивачем розрахунку заборгованості зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12(провадження № 14-145цс18), а також Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 263/5853/13-ц (провадження № 61-12098св19).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за договором позики на а.с.8), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Такий висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283 св 18).

В свою чергу суд не погоджується із правильністю нарахованого позивачем розміру суми збитків з урахуванням індексу інфляції 10037,06 грн, а саме суд вважає обґрунтованою сумою збитків за позикою в сумі 3000 грн за період з 23.04.2018 року по 01.05.2021 року з урахуванням індексу інфляції 590,7 грн, який розрахований за формулою: індекс інфляції добуток щомісячних індексів за відповідний період (збитки від інфляції) = (сума боргу) (індекс інфляції) / 100% - (сума боргу), розрахунок за якою долучений судом до матеріалів справи.

Тому позовна вимога позивача щодо стягненняз відповідача суми збитків з урахуванням індексу інфляції обґрунтовані лише в частині стягнення 590,7 грн, у зв`язку з чим в цій частині підлягають задоволенню. В свою чергу інша частина даної вимоги, яка перевищує суму 590,7 грн є необґрунтованою у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

- що стягнення заборгованості по комісії

Суд звертає увагу на те, що згідно положень абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень абзацу першого ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В свою чергу ч.2 ст. 625 ЦК України передбачає сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

А положеннями статей 549-552 ЦК України передбачено сплату неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що наслідками укладення договору позики є:

- зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики);

- одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики;

- сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

- сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання.

Про те положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги п`ятої ЦК України не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 (провадження № 61-12128св19) зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

З урахуванням вище наведеного суд вважає, що позовна вимога позивача щодо стягненняз відповідача заборгованості по комісії в сумі 115491,58 грн є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в загальному розмірі 3862,92 грн, яка складається із заборгованості за позикою 3000 грн; інфляційних втрат 590,7 грн та заборгованості по 3% річних 272,22 грн, а в задоволенні іншої частини заявлених вимог слід відмовити.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання до суду позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 66,05 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 2,91 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 3862,92х 100/132650,71), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 97,09 відсотків (100 2,91).

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ»; місцезнаходження: м. Київ, вул. Лейпцизька, 16; ідентифікаційний код юридичної особи в , до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю « ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» (р/р НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», МФО 3000528) заборгованість за Договором позики № 2201410 від 25.03.2018 року, в розмірі 3862(три тисячі вісімсот шістдесят дві) грн 92 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» (р/р НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», МФО 3000528), судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 66 (шістдесят шість) грн 05 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко