04.08.2021 227/2050/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Тимофєєвої Г.Л.,

за участю секретаря судового засідання Савіної І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білозерська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, ЄУНСС №227/2050/21, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про встановлення факту, що вона проживала однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 22.10.1977 року перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 . Під час шлюбу у подружжя народилося троє дітей, ОСОБА_5 , 1979 р.н., ОСОБА_6 , 1987 р.н., ОСОБА_7 , 1986 р.н..

З серпня 1976 року чоловік позивачки працював на шахтах Добропільського району, в червні 1995 року звільнився за власним бажанням.

24.02.1994 року у зв`язку з хворобою на цукровий діабет та ішемічну хворобу серця чоловікові позивачки встановили 3 групу інвалідності за загальним захворюванням. З 19.05.1994 року він перебував на обліку в Добропільському міському відділі соціального захисту населення та отримував у Пенсійному фонді пенсію по інвалідності.

В 1996 році ОСОБА_4 придбав будинок в селищі Забор`є Виноградовського району Архангельської області Російської Федерації. Як зазначає позивач, в цій місцевості проживала матір її чоловіка та він здійснював за нею догляд. Позивач вказує, що в подальшому вони разом з чоловіком планували переїхати до РФ на постійне місце проживання.

З 16.12.1996 року по 07.07.1997 позивачка разом з чоловіком та дітьми проживали в РФ за вищевказаною адресою.

Через те, що позивачка на той час не змогла працевлаштуватись в РФ, вона повернулась до України в м. Білозерське та почала працювати на шахті «Білозерській», де працює по теперішній час.

Після придбання будинку в РФ, чоловік позивачки отримав громадянство Російської Федерації, офіційно зареєструвався за місцем проживання в сел. Забор`є Виноградовського району Архангельської області РФ. Був взятий на облік у Виноградівському відділі соціального захисту населення як інвалід та щороку проходив огляд у ВТЕК Виноградівського бюро медико-соціальної експертизи. У зв`язку з чим, як стверджує позивач, вони з чоловіком, проживаючи постійно в Україні в м. Білозерське, кожного року виїжджали до РФ на переогляд МСЕК, з метою підтвердження групи інвалідності у ОСОБА_4 .

Позивач вказує, що разом з чоловіком планували переїхати на постійне місце проживання до РФ, але позивач працювала та на той час на шахті в м. Білозерське Донецької області та не мала достатнього стажу роботи для отримання пенсії. Крім того, здійснювала догляд за своєю хворою матір`ю.

08.11.2006 року Вииноградовською МСЕК в РФ ОСОБА_4 була встановлена 1 група інвалідності до ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивачки помер в Виноградовськомцу районі Архангельської обрості Російської Федерації.

В квітні 2021 року за відповідною заявою позивачки, Добропільське об`єднане управління Пенсійного Фонду України рішенням № 0573-04-8/7002 від 26.04.2021р., ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з одного виду пенсії на інший, зокрема на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (чоловіка - ОСОБА_4 ), через те, що заявниця ОСОБА_1 не надала до ПФ відповідного документу про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником) за однією адресою, який би підтвердив факт перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї.

Позивач зазначає, що свого часу її чоловік працював шахтарем та отримував високі заробітки, через що, наразі, позивачка бажає перейти на пенсію чоловіка, у зв`язку з втратою годувальника, а відсутність вказаної довідки позбавляє її цього права. Позивачка вказує, що встановити обставину, що подружжя до самої смерті ОСОБА_4 проживало в м. Білозерське, можливо лише в судовому порядку.

У зв`язку з викладеним, позивач просить встановити факт, що вона за життя та до самої смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала з ним разом в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач вимоги підтримала з підстав зазначених в позові.

Крім того, додатково зазначила, в тому числі і у письмовій відповіді на відзив, що її син, ОСОБА_5 , який проживав разом з батьком у Виноградовському районі Архангельської області РФ одружився зі ОСОБА_8 .

В 2007 році її невістка ОСОБА_8 , через не працевлаштованість та відсутність заробітку, оформила догляд за своїм свекром, ОСОБА_4 , як інвалідом 1 групи, який потребує стороннього догляду.

Додатково позивач зазначила, що вони з чоловіком планували переїзд на постійне місце проживання в РФ. Але чоловік доглядав матір, яка проживала в РФ, а вона здійснювала догляд за своєю матір`ю, яка проживала в м. Білозерське. Тобто фактично родина проживала на дві держави та постійно, майже кожні три місяці переїздила. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на отримання пенсії по втраті годувальника. Встановити цей факт в позасудовому порядку вона не має можливості.

Представник позивача, адвокат Косенко С.В., що діяв на підставі ордеру на надання правової допомоги, просив суд позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві, додатково зазначивши, що позивачка має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки зі своїм чоловіком ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі. Зазначив про неправомірність дій Добропільського ОПФУ щодо відмови позивачці у переведенні її на пенсію чоловіка. Зазначив, що незважаючи на те, що ОСОБА_4 був громадянином РФ, це не перешкоджало йому постійно мешкати в Україні. До того ж вказав, що особа не повинна бути обов`язково зареєстрована за певною адресою, щоб підтвердити постійне своє перебування в певному місці, де особа може проживати як постійно так і тимчасово.

Між тим, рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України № 0573-04-8/7002 від 26.04.2021р., щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні її з одного виду пенсії на інший, зокрема на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (чоловіка - ОСОБА_4 ), через те, що заявниця ОСОБА_1 не надала до органів Пенсійного Фонду відповідного документу про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником - ОСОБА_4 ) за однією адресою в м.Білозерське, який би підтвердив факт перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї, ОСОБА_1 не оскаржувалось.

Представник позивачки звернув увагу суду, що між інших письмових доказів та пояснень свідків, факт постійного проживання ОСОБА_4 , в тому числі до самої дати його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджує акт за підписом депутата Білозерської міської ради Шотт В.Г., складаний в присутності трьох свідків сусідів по під`їзду сім`ї ОСОБА_9 . Зазначає, що дійсність вказаного доказу в судовому засіданні відповідачем не спростована.

Посилаючись на обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Представник відповідача, ОСОБА_3 , що діяла на підставі довіреності в 09.07.2021 року надала до суду відзив на позовну заяву. Зазначила, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зазначає, що ОСОБА_4 перебував на пенсійному обліку в управлінні соціального захисту населення Донецької області Добропільської державної адміністрації (назва установи раніше) відповідно до протоколу-подання № 97/8 від 19.05.1994 року та отримував пенсію по інвалідності.

Розпорядженням управління соціального захисту населення Донецької області Добропільської державної адміністрації від 17.01.1997 року б/н, пенсійну справу ОСОБА_4 закрито у зв`язку з виїздом в м. Архангельськ РФ, на підставі запиту № 61 від 17.01.1997 (пенсія виплачена по 31.12.1996 року).

Відповідно до розпорядження управління соціального захисту населення Архангельської області Виноградівського району від 10.06.1997 року, ОСОБА_4 взято на облік з 01.01.1997 року.

Тобто, з вищезазначеного відповідач вбачає, що пенсійну справу ОСОБА_4 переведено до УСЗН Російської Федерації у зв`язку зі зміною місця проживання пенсіонера, що не заперечується заявницею в позовній заяві. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що після придбання будинку в РФ її чоловік звернувся з заявою про надання громадянства РФ та був взятий на облік у Виноградівському відділі соціального захисту населення як інвалід.

Даний факт відповідач підтверджує довідкою № 5556 від 20.03.2002 року про набуття ОСОБА_4 громадянства Російської Федерації.

Відповідач вказує, що посилання ОСОБА_1 про те, що вона разом з чоловіком ОСОБА_4 , будучи не зареєстрованим, але фактично проживалв разом з дружиною в АДРЕСА_1 суперечить фактичним даними.

Зокрема, відповідач надав до суду копію заяви ОСОБА_8 від 26.02.2007 року, відповідно до якої зазначена особа просить призначити помісячні компенсійні виплати по догляду з 26.02.2007 року за ОСОБА_4 інвалідом 1 групи. Відповідно до паспорту ОСОБА_10 , адреса її місця проживання: АДРЕСА_2 .

Також надав довідку-акт обстеження №11 від 16.02.2007 року, видану МО Щидровськс адміністрації Виноградівського району, Архангельської області, про те, що ОСОБА_8 проживає в АДРЕСА_2 та дійсно доглядає за інвалідом ОСОБА_4 1954 р.н., що підтверджується свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Враховуючи вищезазначені факти, твердження заявниці щодо спільного проживання однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 та перебування на утриманні свого померлого чоловіка на думку відповідача є недостовірними, адже відповідно до матеріалів справи ОСОБА_4 був хворим, мав 1 групу інвалідності, потребував догляду, який здійснювала інша особа, що підтверджується зазначеними довідками.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданого Виноградовським територіальним відділом управління РАЦС Архангельської обл. 15.01.2008 р., ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Росії, Архангельської області, Виноградовського району, п. Березник.

З наведеного, управління дійшло висновку, що ОСОБА_4 постійно проживав в Російській Федерації, де помер та був похований.

Відповідач зазначає, що посилання заявниці на акт Білозерської міської ради, складений депутатом Шотт В.Г. не може слугувати доказом спільного проживання, адже відповідно акту вбачається, що на момент смерті, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали спільно з заявницею та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності та суперечить матеріалам пенсійної справи ОСОБА_4 та свідоцтву про смерть.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачка також проживала на території РФ в Архангельській області, що підтверджується довідкою про проживання від 14.08.2015 року № 187, виданою адміністрацією муніципальної освіти «Щідровське», де зазначено, що ОСОБА_1 , дійсно була зареєстрована та фактично проживала за адресою: Архангельська область, Виноградовський район, селище Заборьє в період з 16.12.1996 року по 07.07.1997 року. Після зазначеного періоду проживала в Україні, що підтверджується записом трудової книжки заявниці від 30.10.1997 року, де її було прийнято робочою виробничої бані Державного підприємства ВАТ ДХК «Добропіллявугілля».

З огляду на вищевикладене, Головне управління ПФУ в Донецькій області вважає, що чоловік заявниці ОСОБА_4 з 1997 року постійно проживав в Російській Федерації, отже ОСОБА_1 безпідставно стверджує про проживання однією сім`єю зі своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чим, ГУ ПФУ в Донецькій області просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві.

Представник третьою особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Білозерської міської ради, в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність їх представника, рішення просили ухвалити на розсуд суду.

З урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до такого.

Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_2 виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 06.02.2003 року належного позивачці ОСОБА_1 , у графі «Сімейний стан» стор.10, її чоловіком зазначений ОСОБА_4 , 1954 р.н. (а.с. 4 звор.).

Згідно копії свідоцтва про шлюб заповненого російською мовою серія НОМЕР_3 , виданого Білозерською міською радою м. Добропілля ОСОБА_4 та ОСОБА_13 уклали шлюб 22 жовтня 1977 р. (а.с.6)

Станом на 30.03.2021р. ОСОБА_1 зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5)

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виноградовським територіальним відділом управління РАЦС Архангельської обл. 15.01.2008 р., ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Росії, Архангельської області, Виноградовського району, п. Березник (а.с.7)

Згідно інформації, що міститься в акті Білозерської міської ради, складеному депутатом Білозерської міської ради Шотт В.Г., за підписом трьох свідків - сусідів по під`їзду позивачки ОСОБА_1 , відповідно до якої, на момент своєї смерті, ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 проживали спільно та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8)

Надаючи оцінку вказаному доказу, суд зазначає, що інформація про те, що на момент своїй смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 проживав в АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною, спростовується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 , в якому зазначено, що він помер в Архангельській області РФ. Крім того, сама позивачка не заперечувала в судовому засіданні, що її чоловік дійсно помер в РФ. Вона пояснювала, що їздила до Архангельської області та особисто брала участь в організації його поховання.

У зв`язку з чим вказаний доказ, через його суперечливість, суд оцінює критично.

Рішенням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області № 0573-04-8/7002 від 26.04.2021р. ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з одного виду пенсії на інший, зокрема на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (чоловіка - ОСОБА_4 ), через те, що заявниця ОСОБА_1 не надала до ПФ відповідного документу про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником) за однією адресою, який би підтвердив факт перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї. (а.с.10)

Надаючи оцінку вказаному письмовому доказу суд зазначає, що відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зазначає, що питання правомірності відмови органу ПФ в призначенні пенсії позивачці судом в даному провадженні не оцінюється, оскільки даний позов подано з вимогою встановити юридичний факт.

Вказане рішення ПФУ позивач в судовому порядку, відповідно до діючого законодавства, не оскаржував.

З вимогою про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні годувальника, її чоловіка ОСОБА_4 , позивачка до суду не зверталась.

Копією архівної довідки, від 13.02.2019р. № 86, виданої ВСП «ШУ Білозерська «ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля», відображений стаж роботи ОСОБА_4 на шахтах В/О «Добропіллявугілля» (а.с.12)

Цей стаж відповідно підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_4 (а.с.36-39)

В 1994 році ОСОБА_4 вперше встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням цукровий діабет та гіпертонічна хвороба, про що свідчить витяг з МСЕК Красноарміської рай. МСЕК Донецької області. (а.с.23)

В подальшому ОСОБА_4 проходив повторні огляди МСЕК та з червня 1997 року черговий огляд МСЕК та до самої смерті ОСОБА_4 проходив в Виноградовському районі Міністерства соціального забезпеченням РФ. (а.с.26-33) в листопаді 2006 року ОСОБА_4 встановлена 1 група інвалідності.

Вказані обставини підтверджується копією пенсійного посвідчення ОСОБА_4 , з яких вбачається що він з 1994 року перебував на обліку як інвалід в управлінні соціального захисту населення Донецької області Добропільської державної адміністрації, а з 1997 року, в органі соц. захисту населення Виноградівського району Архангельської області. (а.с.34)

Відповідно до довідки № 187 від 04.08.2015р., виданої Адміністрацією муніципальної освіти «Шидровское», позивачка ОСОБА_1 в період з 16.12.1996р. по 07.07.1997р. проживала та була зареєстрована в сел. Забор`є Виноградовського району Архангельської області. (а.с.40)

Вказана обставина знайшла своє підтвердження у відомостях відображених в трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.15-22)

Відповідно до записів трудової книжки позивачка, починаючи з 1974 року працювала на підприємстві В/О «Добропіллявугілля», з 30.11.1996р. по 30.10.1997р. позивач не працювала, запис 11,12. (а.с.17)

З 30.10.1997 р по теперішній час позичав працює на шахті «Білозерська».

Як вбачається з довідки № 5556 від 20.03.2002 року про набуття громадянства Російської Федерації, ОСОБА_4 добровільно набув громадянство РФ та отримав паспорт громадянина РФ (а.с.35) З копії заяви ОСОБА_4 від 22.05.2014р. та витягу його паспорту № НОМЕР_4 від 22.05.2002р. вбачається його місце реєстрації за місцем проживання, зокрема: сел. Заборьє Виноградівського району Архангельської області (а.с.85-86)

Вказані докази на думку суду, спростовують твердження позивачки про постійне проживання ОСОБА_4 разом з нею в м. Білозерське однією сім`єю, оскільки, як вбачається судом з наданих документів відповідачем, для отримання громадянства та постановки на облік в органах соц.захисту необхідно, щоб особа фактично проживала та вказаній території.

Відповідно до наданої відповідачем копії пенсійної справи ОСОБА_4 , вбачається, що останній 17.01.1997 р. був знятий з обліку управління соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації та пенсійна справа була закрита, у зв`язку з його виїздом до Архангельської області РФ, пенсія виплачена по 31.12.1996 року (а.с.71-74)

Відповідно до розпорядження управління соціального захисту населення Архангельської області Виноградівського району від 10.06.1997 року, ОСОБА_4 взято на облік з 01.01.1997 року. (а.с.84)

Крім того, до матеріалів справи додані довідки про те, що з лютого 2007 року за інвалідом ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , здійснює сторонній догляд його невістка ОСОБА_8 , яка була зареєстрована разом з ним за вказаною адресою (а.с.88-90, 102)

Відповідно до інформації відділу призначення пенсій державної установи у Виноградівському районі Архангельської області, 21.01.2008 року припинились виплати пенсіонеру ОСОБА_4 , у зв`язку з його смертю. (а.с.91)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що з позивачкою ОСОБА_1 працює разом на шахті в м. Білозерське з 1980 року. Їй відомо, що ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 з 1996-1997 року проживала в РФ, де жила матір ОСОБА_4 . Пояснила суду, що чоловік позивачки купив там будинок та родина мала бажання виїхати на постійне проживання до РФ, оскільки для стану здоров`я ОСОБА_4 там більш підходе клімат. Але, у зв`язку з тим, що матір ОСОБА_1 хворіла, остання здійснювала за нею постійний догляд, тому позивачка жила в м. Білозерське. Разом з тим, за життя Смолкін постійно, близько одного разу на місяць приїздив до дружини та дочок на 3-4 дні з Архангельської області. Пояснила, що ОСОБА_4 хворів на цукровий діабет, мав захворювання серця, перебував в РФ а пенсійному обліку як інвалід. Останній раз вона його бачила в м. Білозерське в 2006 році.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що зі ОСОБА_1 знайома з дитинства, разом ходили в один клас до школи, знає всю її родину: чоловіка, який помер в 2008р. та трьох дітей. ОСОБА_4 за життя товаришував з її чоловіком. Пояснила суду, що ОСОБА_4 наприкінці 90-х років купив в Архангельській області РФ будинок. Але, через те, що у ОСОБА_1 в м. Білозерське хворіла матір, вона не поїхала з чоловіком до РФ. Між тим, ОСОБА_4 постійно систематично приїздив до дружини та дочок в м. Білозерське через 90 днів, як того вимагають митні правила. Востаннє вона бачила ОСОБА_4 в м. Білозерське в 2006-2007 році.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підстави пояснень сторін, дослідивши письмові докази суд встановив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15.02.1994 року перебував на обліку як пенсіонер за загальним захворюванням в управління соціального захисту населення Добропільської державної адміністрації.

З 17.01.1997 р. був знятий з обліку, у зв`язку з виїздом в м. Архангельськ РФ.

З 01.01.1997 року перебував на обліку як пенсіонер по інвалідності у відділі соціального захисту Виноградовського району Архангельської області.

20.03.2002 року набув громадянство РФ.

22.05.2002р. отримав паспорт громадянина РФ.

З лютого 2007 року за ОСОБА_4 як інвалідом І групи, в п. Щидрово Виноградовського району РФ, здійснювала догляд його невістка, ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер в п. Березник Виноргадовського району Архангельської області РФ, у зв`язку з чим, виплата пенсії у відповідному соц.відділі була припинена.

Разом з тим, єдиний письмовий доказ щодо проживання ОСОБА_4 станом на 14.01.2008р. в м. Білозерське, - акт депутата Білозерської міської ради (а.с.8), спростовуються письмовими доказами дослідженими в судовому засідання, а також поясненнями самої позивачки, яка підтвердила місце смерті свого чоловіка в РФ. Крім того, позивачка підтвердила намір, як чоловіка так і свій, про виїзд на постійне місце проживання до РФ, але вона не реалізувала його через наявність у неї об`єктивних причин.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні позивачем не доведено, ні наданими доказами, ні показаннями свідків, достатніх даних, які б вказували на те, що ОСОБА_4 за життя та до дня його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав по АДРЕСА_1 , зокрема, вів з позивачкою спільне господарство, брав участь у витратах на утримання житла, подружжя було пов`язано спільним побутом, бюджетом, існуванням взаємних прав та обов`язків тощо, зокрема не доведені обставини, які б свідчили про сумісне проживання.

Навпаки, матеріалами справи досить повно підтверджується, що ОСОБА_4 з 1997 року до самої смерті проживав у Виноградовському районі Архангельської області Російської Федерації.

Суд вважає, що тимчасове відвідування за життя ОСОБА_4 своєї дружини та дочок в м. Білозерське, не свідчить про його проживання разом з дружиною в м. Білозерске. Вказана обставина також підтверджується поясненням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в судовому засідання зазначали, що ОСОБА_4 приїздив до м.Білозерстьке на короткочасні періоди, оскільки фактично жив в РФ, придбав там будинок, доглядав матір.

Разом з тим, суд зазначає, що наявність укладеного 22.10.1977 року шлюбу між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судовому порядку під сумнів не ставиться, не оскаржується та не спростовується.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_4 до 14.01.2008 року, а тому за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним покласти судові витрати на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 34, 258-259, 265, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білозерська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ;

Представник позивача - адвокат Косенко Сергій Валерійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5195, від 26.09.2018, Донецька область, м.Добропілля, вул. Франка, 18-А;

Відповідач: - Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, , Донецька область, м.Слов`янськ, пл. Соборна, буд.3.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 02 серпня 2021 року. Повний текст рішення виготовлений 04 серпня 2021 року.

Головуючий суддя Г.Л. Тимофєєва

02.08.2021