Справа № 303/4941/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунич М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович, на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року, ухвалене головуючим суддею Котубей І.І., за позовом ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 проживає в м. Таганрог Ростовської області Російської Федерації, де також проживає її батько ОСОБА_4 . А в АДРЕСА_1 , проживали батьки її батька, а її дідусь та бабуся - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її дід ОСОБА_5 помер та від того часу одноособовим власником квартири, де вони проживали, стала бабуся ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся та єдиним спадкоємцем всього майна став її батько - ОСОБА_4 , який в подальшому відмовився від прийняття спадкового майна на її користь, а саме 16 січня 2014 року звернувся до нотаріальної контори м. Таганрог із відповідною заявою. 28 січня 2014 року вона подала заяву про прийняття спадщини за бабусею до приватного нотаріуса Мукачівського нотаріального округу Переста Я.О., та в той же день приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа.

Через політичну ситуацію, яка склалася в 2014 році в Україні, вона не приїхала в м. Мукачево, щоб отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом і переоформити на себе квартиру та інше спадкове майно бабусі. Цими обставинами скористалися невідомі їй особи, які злочинним шляхом по сфальсифікованим документам, через суд, незаконно визнали право власності на квартиру в порядку спадкування на підставну особу ОСОБА_7 , який не мав ніякого відношення ні до бабусі, ні до квартири. Невдовзі дану квартиру перепродали відповідачу по справі - ОСОБА_1 . По даному факту слідчим відділом Мукачівського МВП ГУНП в Закарпатській області 28.03.2017 було відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України. Одночасно до суду нею та іншим відповідачем по справі виконкомом Мукачівської міської ради було подано заяву про перегляд заочного рішення від 29.09.2016, яке ухвалою суду від 31.05.2017 було переглянуто, та прийнято заяву від позивача ОСОБА_7 про відмову від позову про визнання права власності на спадкове майно, а провадження у справі закрито. Крім того, допущено поворот виконання рішення суду та витребування від ОСОБА_1 на її користь вище вказану квартиру.

На підставі даного судового рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності була поновлена реєстрація квартири за бабусею. 24 липня 2017 року вона отримала в приватного нотаріуса Перести Я.О. свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої бабусі та того ж дня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, було зареєстровано за нею право власності на спадкову квартиру. Однак до цього часу квартира перебуває в незаконному володінні ОСОБА_1 .

У зв`язку з вищенаведеним ОСОБА_2 просила суд усунути перешкоди в користуванні кватирою АДРЕСА_1 шляхом примусового витребування квартири та ключів від такої із незаконного володіння ОСОБА_1 з одночасним його виселенням з даної квартири та вселенням законного її власника ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , перешкоди в користуванні кватирою АДРЕСА_1 шляхом примусового витребування квартири та ключів від неї із незаконного володіння ОСОБА_1 з одночасним його виселенням з даної квартири та вселенням законного її власника ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника П.П. про перегляд заочного рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельник П.П., подав апеляційну скаргу в якій просить заочне рішення суду скасувати та увалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, участі в судових засіданнях він не брав та судового рішення не отримував. Вважає, що позов подано ОСОБА_2 передчасно, оскільки останньою не надано доказів того, що вона є власником спірної квартири. Судове рішення про витребування майна є підставою для державної реєстрації права власності позивачем, проте таку державну реєстрацію позивач не здійснювала. Крім того, рішення суду на яке посилається суд першої інстанції (постанова Закарпатського апеляційного суду від 14.09.2020), не набуло законної сили, так як оскаржено в касаційному порядку. З огляду на викладене, позивач не набула права пред`являти негаторний позов.

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу суду. Зазначає, що відповідач та його представник повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а неявка останніх в судові засідання була з метою затягування розгляду справи. Доводи про те, що позивач не має права пред`являти негаторний позов також є безпідставними, оскільки саме ОСОБА_2 є власником оспорюваної квартири, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Також вважає, що касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції від 14.09.2020 не є перешкодою для розгляду справи.

За правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ у справі "Alimentaria Sanders S. A. v. Spain" від 07 липня 1989 року N 11681/85).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 01.06.2021 року. Адвокат Мельник П.П. також повідомлений у належний спосіб про час та місце судового розгляду, а саме, SMS повідомленням на його мобільний номер телефону, що ним зазначений у відповідних наданих документах.

Заяви про відкладення судового засідання з наведенням причин неявки від ОСОБА_1 та його адвоката Мельник П.П. не надходили апеляційному суду. А звідси, наведені обставини дають підставу колегії суддів для розгляду справи за відсутності не зявившихся відповідача і його представника, так-як їх неявка не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторони та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, колегія суддів, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №92677229від 24.07.2017, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Відповідно до копії рапорту чергового Мукачівського відділу поліції від 28.03.2017, 28.03.2017 о 22 год. до чергової частини Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали із Мукачівської місцевої прокуратури по заяві гр. ОСОБА_8 , 1937 р.н., про те, що на її думку з квартири АДРЕСА_1 на вид знайомі їй особи самоправно вивезли меблі та посуд. По даному факту слідчим Мукачівського відділу було внесено відомості до ЄРДР та в подальшому 11 квітня 2017 року винесено постанову про перекваліфікацію кримінального провадження № 0000727 з ст. 356 КК України на ч.2 ст. 190 КК України, що підтверджується копією постанови (а.с. 18-21).

Відповідно до копії заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2018 (а.с.121-124), визнано недійсним договір купівлі-продажу оспорюваної квартири, витребувано квартиру із незаконного володіння ОСОБА_1 та передання її законному власнику ОСОБА_2 .

Вказане рішення постановою Закарпатського апеляційного суду від 14.09.2020 скасоване та постановлено нове судове рішення, згідно якого визнано недійним договір купівлі-продажу квартири та витребувано квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч.1 ст.319 вказаного Кодексу передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року).

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Право на житло є одним з фундаментальних прав людини гарантованих не тільки Конституцією України, а і Європейською конвенцією з прав людини, має велике економічне і соціальне значення, а тому суд, при вирішенні спору пов`язаного з правами на житло, зобов`язаний встановити не тільки законність втручання у право на повагу до житла та його мету, а також необхідність такого втручання в демократичному суспільстві.

Установивши, що ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину №1726 від 24.07.2017, на праві власності належить спірна квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_1 чинить позивачу перешкоди у користуванні цією квартирою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянта про те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, спростовуються наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 154, 155), з яких слідує, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Мельник П.П. були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Також є безпідставним твердження апелянта про те, що позивач не мала права на звернення з негаторним позовом, так як не є власником спірної квартири. Однак вказане спростовується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №92677229 від 24.07.2017, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Крім того постановою Закарпатського апеляційного суду від 14.09.2020 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01 березня 2017 року, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Гелетей Л.В., зареєстрованого в реєстрі № 48 та укладений з однієї сторони ОСОБА_9 , що діє як представник від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності посвідченої 28.02.2017 року приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Гелетей Л.В. за реєстром №47 та з другої сторони ОСОБА_1 визнано недійсним та витребувано квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 . А тому в позивача були правові підстави для звернення з вказаним позовом до суду.

Представник ОСОБА_3 колегії суддів пояснив, що ОСОБА_1 продовжує проживати у даній квартирі в якій зробив ремонт і завіз меблі та під вікнами квартири паркує власний автомобіль. Доступу до квартири не має так-як ключі від такої знаходяться у ОСОБА_1 . Таким чином, перешкоди у користуванні квартирою продовжують існувати.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не впливають на законність ухваленого рішення суду.

З наведеного вбачається, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та правильно застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 створює перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка перебуває в протиправному володінні ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Тоді як рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, та відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 03 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: