Дата документу 27.07.2021 Справа № 332/2576/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №332/2576/19 Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
Провадження №22-ц/807/2116/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Заводського районного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовує тим, що 24 січня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товаристивом «АктаБанк» було укладено Кредитний договір №/Т/972109 згідно умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 15000.00 грн з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0.01% річних з кінцевим терміном погашення всієї суми заборгованості за кредитом 23 січня 2015 року.

23 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "АКТАБАНК" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ "АКТАБАНК" відступає шляхом продажу ТОВ "ФК "ЄАПБ" належні банку, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - "Основні договори".

Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором в сумі 32711, 00 грн, з яких: 13750, 00 грн - заборгованість за основним боргом; 11, 00 грн - заборгованість за процентами; 17 850, 00 грн - заборгованість за комісією; 1100, 00 грн. - штраф, пеня.

На виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ "ФК "ЄАПБ" було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних.

Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, Банк здійснює повідомлення боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ "АКТАБАНК" протягом 2 робочих днів (повідомлення за 26.03.2018 за посилання http://www.aktabank.com/).

Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

На виконання та у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов Кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23 березня 2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років.

Із урахуванням зазначеного Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором №/Т/972109 від 24 січня 2013 року в розмірі 32711, 00 грн, з яких: 13750, 00 грн - заборгованість за основним боргом; 11, 00 грн - заборгованість за процентами; 17 850, 00 грн - заборгованість за комісією; 1100, 00 грн. - штраф, пеня та понесені судові витрати.

Ухвалою Заводського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК».

Рішенням Заводського районного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Заводського районного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за Кредитним договором, нарахована первинним кредитором на дату укладення договору про відступлення права вимоги, яку і просить стягнути ТОВ "ФК "ЄАПБ", жодних штрафних санкцій з моменту відступлення права вимоги, ними не нараховувалося. До позовної заяви було долучено Розрахунок заборгованості за Кредитним договором, який є належним, достатнім до допустимим доказом, та який не взяв до уваги суд першої інстанції. Кредитний договір, укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 , Договір №2 про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Таким чином, суд першої інстанції вказаного вище не врахував та фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 32711.00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов є недоведеним. При цьому суд першої інстанції вказав, що вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором №/Т/972109 від 24 січня 2013 року позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимоги та розрахунком заборгованості, які не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, що не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог. Позивач документально не підтвердив, що станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги, 23.03.2018, у відповідача була заборгованість по кредитному договору.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 24 січня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "АКТАБАНК" було укладено кредитний договір №/Т/972109. (а.с. 5-6).

Відповідно до п.2.1. Договору, Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 15000.00 грн, в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісій, в обумовлені цим Договором строки.

Пунктом 2.1.1. передбачено, що процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01 % річних та включається в суму щомісячного платежу.

Відповідно до п. 2.1.2. позичальник сплачує Банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 525,00 гривень, що розраховується як 3,5% від суми кредиту, вказаного в п.2.1. цього Договору та включається в суму щомісячного платежу.

Згідно з п.2.1.3. Договору, погашення Кредиту, сплата нарахованих процентів за користування Кредитом, сплата комісії за супроводження кредиту, здійснюється Позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 1150.07 грн та з кінцевою датою повернення всієї заборгованості за Кредитом 23 січня 2015 року (включно) на умовах, визначених цим Договором, згідно Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору, надання кредиту проводиться 24 січня 2013 року, шляхом надання готівкових коштів з позичкового рахунку Позичальника через касу банку.

Відповідно до п.5.1 Договору у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу на термін більш ніж 5 календарних днів, в сумі що перевищує 15 гривень, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 50 гривень за кожний прострочений щомісячний платіж.

Відповідно до п.5.3 Договору від 24 січня 2013 року, сторони узгодили термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором тривалістю десять років.

Відповідач з умовами договору погодився, про що свідчить його підпис.

Згідно Заяви на видачу готівки №562325 від 24 січня 2013 року ОСОБА_1 через касу банку було отримано 15000.00 грн готівкою, що підтверджується його особистим підписом на заяві. (а.с. 12).

23 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Актабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого банк відступив на користь позивача право вимоги за грошовим зобов`язанням за договором №/Т/972109 відносно ОСОБА_1 в розмірі 32711, 00 грн, з яких: 13750, 00 грн - заборгованість за основним боргом; 11, 00 грн - заборгованість за процентами; 17 850, 00 грн - заборгованість за комісією; 1100, 00 грн. - штраф, пеня.(18-21).

З Витягу з Додатку №1 до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами вбачається, що станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги у ОСОБА_1 за Кредитним договором № /Т/972109 від 24 січня 2013 року була наявна заборгованість за основним боргом в розмірі 13750, 00 грн, заборгованість за процентами 11.00 грн, заборгованість за комісією 17850, 00 грн, штрафи, пеня 1100, 00 грн. (а.с. 22).

27 березня 2018 року за Вих. №002404085-1 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на адресу ОСОБА_1 було направлено Повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору №/Т/972109 від 24 січня 2013 року та включення його персональних даних до бази персональних даних. (а.с. 17).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просило у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, комісією, пенею та штрафами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що банком не доведено, яким чином була нарахована заборгованість за тілом кредиту, не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту саме на умовах, зазначених у позовній заяві.

Проте з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки відповідачем не спростовані надані банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, з матеріалів справи чітко вбачається, що 24 січня 2013 року ОСОБА_1 підписав Кредитний договір (а.с. 5-6), запит на отримання кредиту (а.с. 7), Анкету - заяву фізичної особи (а.с. 8), анкету-опитувальник фізичної особи (а.с. 9), Повідомлення про умови кредитування фізичних осіб за кредитним продуктом «Швидкий кредит» (а.с. 10), згоду фізичної особи - суб`єкта кредитної історії (а.с. 11), та отримав 15000.00 грн готівкою через касу Банку (а.с. 12).

Відповідачем у справі не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 13750.00 грн, доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів.

При цьому, в заяві про застосування наслідків пропуску позовної давності ОСОБА_1 також підтверджує, що 24 січня 2013 року між ним та ПАТ «АКТАБАНК» було укладено Кредитний договір за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000.00 грн. Відповідно до Графіку платежів, визначено, що кредит надається в користування строком на 24 місяці, тобто фактично кінцевою датою повернення кредиту є 24.01.2015. Та оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 15.02.2013, а позивач звернувся до суду з позовом 02.07.2019, тобто зі спливом строку позовної давності, тому просив застосувати строк позовної давності. (а.с. 72-73).

Тобто, відповідач ОСОБА_1 в заяві про застосування позовної давності визнає факт укладення між сторонами кредитного договору № /Т/ 972109 від 24 січня 2013 року, отримання ним кредиту у розмірі 15000.00 грн, часткове погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

З огляду на викладене, суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, оскільки належним чином не дослідив надані докази щодо видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками заборгованості протягом кількох років, витягом з додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 23.03.2018 Реєстру договорів права за якими відступаються та боржників за такими договорами та не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідально до Графіку платежів, відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 15 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), починаючи з 15.02.2013 року. Перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Оскільки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом в липні 2019 року, а п. 5.3. Договору сторони узгодили термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором тривалістю десять років, у зв`язку з чим колегія суддів зазначає, що Позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності відносно кожного щомісячного платежу.

Отже, вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13750.00 грн, та відсотків за користування кредитом у розмірі 11.00 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за штрафом, пенею, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.5.1 Договору у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу на термін більш ніж 5 календарних днів, в сумі що перевищує 15 гривень, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 50 гривень за кожний прострочений щомісячний платіж.

Як вбачається з позовної заяви (а.с. 3зворот), ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд стягнути з ОСОБА_1 штраф, пеню в сумі 1100, 00 грн, однак з розрахунку (а.с. 16), вбачається, що позивачем фактично ставилася вимога про стягнення штрафу, який передбачений умовами Договору та становить 1100.00 грн (розраховується наступним чином: прострочених платежів з березня 2013 року - 22 х 50 грн = 1100.00 грн).

При цьому, колегія суддів зауважує, що строк позовної давності до штрафу також не застосовується, оскільки п. 5.3. Договору сторонами узгоджено термін позовної давності крім іншого і по вимогах про стягнення пені та/або штрафів за даним договором тривалістю десять років.

Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 1100 грн, оскільки у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу на термін більш ніж 5 календарних днів в сумі, що перевищує 15.00 грн, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 50.00 грн за кожний прострочений щомісячний платіж, що узгоджено між сторонами в п. 5.1. Договору від 24 січня 2013 року.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту, відсотків, штрафу підлягає скасуванню, та ухваленню в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог, оскільки умовами Кредитного договору, який підписаний ОСОБА_1 передбачено сплату вказаних платежів.

Що стосується обґрунтованості вимог позивача, щодо стягнення заборгованості за комісією, то слід зазначити наступне.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов' язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті і, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Пунктом 2.1.2 кредитного договору передбачено сплату щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 525.00 грн, яка включається до суми щомісячного платежу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що пункт 2.1.2 договору кредиту є несправедливим, суперечить положенням частини п`ятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору внаслідок їх нікчемності.

Тому заявлені позивачем вимоги про стягнення комісії на суму 17850.00 грн є нікчемними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу. Таким чином, позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Отже позовні вимоги про стягнення комісії задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції помилково вважав недоведеними позовні вимоги, оскільки в матеріалах справи є належні, допустимі та достатні докази про умови договору, розмір заборгованості та про відступлення права вимоги від Банку до позивача, внаслідок чого він є належним кредитором за згаданим кредитним договором. Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач вимагає стягнення заборгованості, яка виникла на день відступлення права вимоги і тому її розмір у подальшому не збільшувався, а також - тому факту, що відповідач у заяві про застосування наслідків спливу позовної давності визнав факт укладення договору на вищевказаних умовах, хоча і заперечував щодо збільшення позовної давності до 10 років, зазначаючи, що із зазначеним пунктом у Кредитному договорі не був ознайомлений.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наявність у справі належних і допустимих доказів у формі посвідчених копій документів, які підтверджують факт укладення кредитного договору та видачу коштів за ним. При цьому відповідач також не заперечував факту укладення кредитного договору та право вимоги позивача, яке вважав таким, що не підлягає задоволенню внаслідок спливу позовної давності, висновки суду про те, що позивач документально не підтвердив станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги, 23.03.2018, наявність у відповідача заборгованості по кредитному договору - належним чином не обґрунтовані та не відповідають згаданим матеріалам справи та змісту ст. 89 ЦПК України про те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 203 ЦК України зазначені наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Всупереч визначеного у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку відповідач не спростував, що при укладенні кредитного договору від 24.01.2013 він не усвідомлював зміст п. 5.3 Кредитного договору про збільшення позовної давності до 10 років по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені/штрафів, що у даному питанні не були додержані передбачені у ст. 203 ЦПК України загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину.

Договір відступлення права вимоги також не спростований. За таких обставин не можна вважати, що ТОВ "ФК "ЄАПБ" не набуло права вимоги до ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, розмір заборгованості з кредитним договором визначено станом на 23 березня 2018 року даний розрахунок відповідачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не спростовано, свого розрахунку відповідачем не надано.

Таким чином рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, тому волно підлягає скаксуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № /Т/972109 від 24 січня 2013 року в розмірі 14861,00 грн, що складається з наступного: 13750, 00 грн - заборгованість за основним боргом; 11, 00 грн - заборгованість за процентами; 1100, 00 грн. - штраф. В задоволенні позову про стягнення комісії слід відмовити.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ "ФК "ЄАПБ" про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 23.03.2018 підлягають частковому задоволенню, на суму 14861,00 грн, яка складається з 13750,00 + 11.00+ 1100.00.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 872, 73 грн (14861.00 х 1921.00 : 32711.00), за подання апеляційної скарги у сумі 1309, 10 грн (14861, 00 х 2881,50 : 32711,00), а всього в розмірі 2181.83 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № /Т/072109 від 24 січня 2013 року у розмірі 14861,00 грн, що складається з наступного: 13750, 00 грн - заборгованість за основним боргом; 11, 00 грн - заборгованість за процентами; 1100, 00 грн. - штраф.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 872, 73 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1309, 10 грн , а всього у розмірі 2181.83 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 27 липня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.