КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 759/17729/20

провадження № 22-ц/824/4105/2021

24 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Рудик О. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за її позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій нотаріуса протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Белінського Віктора Анатолійовича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року в складі судді Журибеди О. М.,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С. А. щодо проведення 24.01.2020 державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») незаконними та скасувати рішення вказаного державного реєстратора, індексний номер 50877920 від 29.01.2020, згідно з яким 24.01.2020 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №35247809 про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк» на підставі іпотечного договору №013/355-І від 13.07.2007.

Посилалась на ті підстави, що перехід права власності на квартиру відбувся незаконно, всупереч вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ч.5 ст.37 Закону України "Про іпотеку", що призвело до порушення її прав.

Одночасно ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення вказаного позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити АТ «Альфа-Банк» вчиняти її відчуження.

Заява обґрунтована тим, що AT «Альфа-Банк» вживає активні заходи, спрямовані на відчуження спірної квартири, про що стало відомо від сусідів, з якими спілкувалися представники AT «Альфа-Банк». Поряд з цим, дану інформацію повідомляли представники банку в телефонних розмовах з позивачем, погрожуючи виселенням її зі спірної квартири.

Вважала, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити розгляд справи по суті та неможливим виконання рішення суду .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року заяву задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено АТ «Альфа-Банк» вчиняти дії щодо її відчуження до розгляду справи по суті.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Белінський В. А. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Свої доводи мотивує тим, що позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував, що спірна квартира може бути відчужена на користь інших осіб, або існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивач також не зазначила, яким чином заборона вжиття будь-яких дій щодо відчуження квартири забезпечить виконання рішення суду про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Відсутність причинного зв`язку між забороною відчуження квартири та вказаним рішенням суду (у випадку задоволення позову) вказує на неспівмірність цього заходу забезпечення позову із предметом позовних вимог.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 03.07.2019 (справа №127/220/19), від 19.07.2018 (справа №753/7572/18-ц) , від 19.06.2019 (справа № 201/12570/18).

Приймаючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції не висловив позиції щодо необхідності чи відсутності умов для застосування зустрічного забезпечення позову.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Предметом позову у цій справі є вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки суд не врахував, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру неспівмірний із предметом позову про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції про накладення арешту на нерухоме майно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову у вказаній частині.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18.

Зазначений позивачем захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Наданими позивачем доказами підтверджена наявність фактичних обставин справи, з якими пов`язується застосування вжитого судом першої інстанції виду забезпечення позову.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони АТ "Альфа-Банк" вчиняти дії щодо відчуження спірної квартири.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11 березня 2021 року (справа №752/4535/20)

Висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 21 листопада 2018 року (справа №752/6255/18) стосується правовідносин у спорі з приводу визнання недійсним договору оренди, відшкодування шкоди та стягнення орендних платежів, тобто є відмінними від тих, що мають місце в даній справі.

Тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки, за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61- 46461 сві 8) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

Ухвалене у справі судове рішення містить відповідні мотиви в частині відмови у застосуванні зустрічного забезпечення.

В апеляційній скарзі не зазначені збитки, які можуть бути спричинені АТ "Альфа-Банк" даним забезпеченням позову та їх можливий розмір, позивач має зареєстроване місце проживання на території України, а відсутність у нього іншого майна належними доказами не підтверджено, тому підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала в частині забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Белінського Віктора Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк