Провадження № 2/204/204/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В. ,

за участю секретаря Легостаєвої А.Д.,

за участю представника позивача

за первісним позовом - ОСОБА_1 адвоката Бардаченко Д.В.,

за участю представника відповідача

за первісним позовом - ОСОБА_2 адвоката Рись Н.Ю.,

за участю представника відповідача

за первісним позовом - ОСОБА_3 адвоката Бабенко О.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення належності правовстановлюючого документу, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення належності правовстановлюючого документу, просила визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви до нотаріальної контори (нотаріуса) про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та просила встановити факт належності правовстановлюючого документу - заповіту, складеного ОСОБА_5 та ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати її громадянського чоловіка - ОСОБА_5 . Після її смерті залишилось двоє спадкоємців, а саме її онука ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яка доглядала за померлою з 2009 року і до моменту смерті, проживала з нею однією сім`єю. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належала їй на підставі права власності на житло від 28.09.1998 року, а іншу 1/2 частину вона успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори звернулась онука спадкодавця ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 не зверталась, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем і вважається такою, що прийняла спадщину. На початку травня 2019 року ОСОБА_3 , яка і після смерті спадкодавця проживала за вказаною адресою, сповістила ОСОБА_1 про те, що під час прибирання у квартирі знайшла заповіт, складений померлою ОСОБА_5 , яким остання заповіла усе належне їй майно з чого б воно не складалось ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 . Позивач вважає, що ОСОБА_3 навмисно приховала від них зазначений заповіт. Після цього, 31.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, 05.06.2019 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з пропуском строку для подання такої заяви, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду.

У листопаді 2019 року до суду звернувся ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою, в якій просив визначити йому, ОСОБА_2 , додатковий строк у два місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_5 . Після її смерті залишилось двоє спадкоємців, онука ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яка доглядала за померлою з 2009 року і до моменту смерті, проживала з нею однією сім`єю. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належала їй на підставі права власності на житло від 28.09.1998 року, а іншу 1/2 частину вона успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась онука спадкодавця ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 не зверталась. Влітку 2019 року його сповістила мати - ОСОБА_1 про те, що існує заповіт, складений померлою ОСОБА_5 , яким остання заповіла усе належне їй майно з чого б воно не складалось йому - ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_1 . Після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, останньому 15.11.2019 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з пропуском строку для подання такої заяви, у зв`язку чим, останній також вимушений звернутись до суду.

Судом вірно визначено найменування третьої особи як Третя Дніпровська державна нотаріальна контора.

Представник позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 , він же представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Бардаченко Д.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 , він же представник позивача за зустрічним позовом адвокат Рись Н.Ю. позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом та за зустрічним - ОСОБА_3 - адвокат Бабенко О.А. заперечувала проти задоволення позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним.

Відповідач за первісним позовом та за зустрічним - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв та/або клопотань на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи - Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку із робочою завантаженістю.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не було та з чого воно не складалось усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй, вона заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом від 23 січня 2007 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. (арк.с.8), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №8142926 від 23.01.2007 року (арк.с.8 зворот).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років (арк.с.4).

Матеріалами справи підтверджено, що 06 березня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.с.71 зворот).

06 березня 2018 року за заявою спадкоємця за законом про прийняття спадщини заведено спадкову справу №149/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 сплинув 28 травня 2018 року.

Заяви про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до нотаріальної контори не подавались.

Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 05 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , у зв`язку із пропуском передбаченого законом строку (арк.с.3).

Крім того, постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 15 листопада 2019 року відмовлено і ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , у зв`язку із пропуском передбаченого законом строку (арк.с.57).

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про смерть ОСОБА_5 стало відомо на початку травня 2019 року, коли ОСОБА_3 , яка після смерті спадкодавця проживала за вказаною адресою, сповістила ОСОБА_1 про те, що під час прибирання у квартирі вона знайшла заповіт, складений померлою ОСОБА_5 , яким остання заповіла усе належне їй майно з чого б воно не складалось ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 .

Зазначені обставини також підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні.

Так, відповідач ОСОБА_3 , допитана у судовому засіданні як свідок, відповідно до вимог ст.92 ЦПК України, пояснила суду, що вона є племінницею спадкодавця ОСОБА_5 . Так, з 2009 року вона проживала разом із нею однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 та продовжує проживати там і по теперішній час. ОСОБА_3 зазначила, що вона особисто доглядала за ОСОБА_5 увесь час, піклувалась про неї. Після смерті останньої, вона самостійно займалась її похованням. У померлої ОСОБА_5 є онука ОСОБА_4 , яка зв`язків із бабусею не підтримувала. У ОСОБА_5 було два сини. Після смерті сина ОСОБА_8 його мати ОСОБА_5 залишила все своє майно його дитині, своєму онуку ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_1 . Про те, що на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було складено заповіт ні їм, ні ОСОБА_3 не було відомо. Сама ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, проте постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є рідною племінницею спадкодавця, а тому вважає, що має право на спадкування в третю чергу в порядку ст.1263 ЦК України, та вважає себе такою, що прийняла спадщину. Про існування самого заповіту ОСОБА_3 дізналась лише у 2019 році під час того, як остання почала перебирати документи померлої ОСОБА_5 . Після цього, одразу ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_1 про існування заповіту, а вона, в свою чергу, повідомила свого сина.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснила, що вона є донькою ОСОБА_3 та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю матір`ю та ОСОБА_5 . Зазначила, що особисто бачила як її мати доглядала перед смертю ОСОБА_5 та згодом займалась її похованням.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що померла ОСОБА_5 - його рідна сестра. З нею разом проживала ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , вони доглядали за нею, готували, прибирали, купували продукти та ліки. Знає, що заповіт знайшла його донька ОСОБА_3 через рік після смерті ОСОБА_5 .

На переконання суду необізнаність спадкоємців за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про наявність заповіту взагалі свідчить про те, що у спадкоємців за заповітом були реальні перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

Суд зазначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглядаючи спір по суті, судом, з урахуванням положень зазначених норм ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та, дослідивши поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 не скористались правом на прийняття спадщини у зв`язку з поважними причинами, оскільки підтверджена велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, що свідчать про поважність причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та наявність підстав для застосування ч.3 ст.1272 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Що стосується вимог позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 про встановлення факту належності документу, суд зазначає наступне.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

23 січня 2007 ОСОБА_5 був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А.

Відповідно до вищезазначеного заповіту від 23.01.2021 р. ОСОБА_5 , заповіла все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалось - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З метою оформлення спадщини позивач звернулась до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори, однак, державний нотаріус відмовилась оформляти спадщину на підставі заповіту ОСОБА_5 від 23.01.2007 р., оскільки в заповіті невірно вказано ім`я заявниці, зокрема, в заповіті вказано « ОСОБА_1 », а в дійсності ім`я « ОСОБА_1 ».

Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ст.257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про, судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих, документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або, ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Виправлення помилки є неможливим шляхом складання нового заповіту, оскільки ОСОБА_5 вже померла.

Вказане стверджується копією паспорта заявниці, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру та довідкою відділу іноземних перекладів.

Так, в судовому засіданні встановлено, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 29 березня 2007 року Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області виданий на ім`я « ОСОБА_1 » (арк.с.234-235); у картці фізичної особи-платника податків повідомлено, що « ОСОБА_1 » одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (арк.с.235).

Проте, із копії заповіту померлої ОСОБА_5 від 23 січня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., вбачається, що ОСОБА_5 заповіла « ОСОБА_1 » та ОСОБА_2 усе належне їй майно, де б воно не було та з чого воно не складалось усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй (арк.с.223).

Так, державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. встановлено невідповідність імені спадкоємця, а саме: згідно заповіту, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23 січня 2007 року за реєстровим №2-249, заповідач ОСОБА_5 усе належне їй майно заповіла « ОСОБА_1 », але згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області 29.03.2007 року, ім`я спадкоємця зазначено як « ОСОБА_1 » (арк.с.245).

Крім того, довідка (експертний висновок) відділу іноземних перекладів Дніпропетровської торгово-промислової палати від 04.11.2020 року засвідчує, що імена « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 » є ідентичними. Розбіжність виникла через невірне написання імені українською мовою. Так, згідно норм українського правопису вказане ім`я пишеться « ОСОБА_1 » (арк.с.236).

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним факт належності заявниці заповіту складеного ОСОБА_5 , у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст.2, 4, 13, 76-77, 79, 80-82, 133, 137, 256,257,263,273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Встановити факт належності ОСОБА_1 заповіту від 23 січня 2007 року, складеного ОСОБА_5 та посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за №2-249.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити додатковий строк для подачі ОСОБА_2 до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар