Справа № 727/1877/20
Провадження № 2/727/512/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

за участю:

секретаря судового засідання Дячук І.М.

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради (місце знаходження: м. Чернівці Центральна пл.9) про визначення місця проживання дитини та розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог (первинних)

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини та розірвання договору про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.09.2020 року вищенаведений первісний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 ; третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини та розірвання договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 03.06.2006 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі народилася дитина - син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.02.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Вказує, що з моменту розірвання стосунків нею з відповідача дитина, згідно договору про визначення місця проживання дитини та участь батьків у їх виховані, та по домовленості, син проживав із батьком. Складання та підписання зазначеного договору відбулось у зв`язку з тим, що вона, на той час мала наміри виїхати за межі країни на заробітки, однак зазначене не реалізувалось та вона залишилась проживати в м. Чернівці, і син проживав то з нею, то з відповідачем. Вважає, що місце проживання дитини слід визначити проживати з нею матір`ю, а договір укладений між нею і відповідачем розірвати.

Рух справи та позиція сторін.

Провадження по справі відкрито 04.03.2020 року з призначенням справи до судового розгляду (головуючий суддя Кодрян Л.І.)

Ухвалою Шевченківського суду від 28.04. 2020 року прийнято зустрічну позовну заяву та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, у відкрите підготовче судове засідання на 27.05. 2020 року. Підготовче провадження станом на 01.07. 2020 року не закрито.

Відповідно розпорядження керівника апарату Бойчук О.І. № 93 від 01.07.2020 року було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи внаслідок закінчення повноважень судді Кодрян Л.І. та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2020 року, дану справу передано на розгляд судді Слободян Г.М.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.07.2020 року суддею Слободян Г.М. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року позовну заяву Позивач ОСОБА_2 до до відповідача ОСОБА_1 про стягнення на його користь аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 залишено без розгляду, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини та розірвання договору про визначення місця проживання дитини призначено до судового розгляду .

Позивач (за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , в її інтересах представник, адвокат Байцар І.Б., будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, до суду скерували заяву в якій просили справу розглядати у їх відсутність; позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та розірвання договору підтримали.

Відповідач, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , в його інтересах представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надали.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору на стороні позивача, - служби у справах дітей Чернівецької міської ради Сабадаш Г. в судове засідання не з`явилась. До суду скеровано висновок органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дитини з матір`ю. У поданій суду заяві просили розгляд справи про вести у відсутність представника служби.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Досліджені по справі докази та застосовані норми права.

Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 батьками якого являються: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6)

Рішенням шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.02.2015 року, шлюб між шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №648 - розірвано. Малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишено проживати з батьком.

Договором від 11.02.2015 року укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та участь батьків у виховані дитини визначено, що після розірвання шлюбу дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 буде проживати із батьком. У договорі визначено, що у свою чергу проживання, окремо один він одного сина і матері не буде вважатися перешкодою матері для реалізації її прав і обов`язків з виховання та утримання дитини, батько гарантує право матері вільно спілкуватися та відвідувати дитину, та у разі виникнення спору між батьками щодо укладеного договору може вирішитись у судовому порядку (а.с.9).

Згідно договору житлового найму від 09.01.2019 року ОСОБА_1 тимчасово користується квартирою АДРЕСА_3 для проживання в ній з сином. (а.с.28). ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.29).

Рішенням Чернівецької міської ради від 10.03.2021 року надано висновок про доцільність визначення місця проживання дитини (а.с.133) - ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_1 , не порушуючи права батька ОСОБА_2 брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Аналогічне вбачається і з висновку органу опіки і піклування від 16.03.2021 року. Орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради згідно висновку вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_1 , не порушуючи права батька ОСОБА_2 брати участь у вихованні та спілкуванні із дитиною. (а.с.131-132)

Щодо характеристики відповідача ОСОБА_2 судом встановлено що відносно нього неодноразово складалися працівниками поліції протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства (а.с. 142-154).

В силу вимог чинного закону, представником позивача, адвокатом Байцар І. було проведено опитування адвокатом осіб за їх відповідно згодою щодо ставлення як матері, так і батька до виховання та матеріального утримання малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 155-159).

Позивачка офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату в ТОВ «Поліграф0Сервіс» (а.с.161,162) та за місцем роботи характеризується з позитивної сторони (а.с. 160). З місця роботи ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони до дисциплінарної відповідальності не притягувалась (а.с.160). Згідно довідки МВС департаменту інформації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 до кримінальної відповідальності не притягувалась (ас.163)

Згідно інформаційної довідки №154 від 24.06.2020 року ОСОБА_1 на обліку та реєстрації в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні не перебуває(а.с.164)

Під час складання акту обстеження житлово-побутових умов квартири АДРЕСА_3 від 31.08..2020 року спеціалістами служби у справах дітей проведено обстеження квартири в якій проживає ОСОБА_1 та встановлено, що квартира придатна для проживання, виховання та розвитку дитини (а.с.174,175).

Як з`ясовано в судовому засіданні та за матеріалами справи не встановлено, що позивачка чинить перешкоди для спілкування батька з дитиною.

Взаємного рішення щодо визначення місця проживання дитини сторони не дійшли, позивачем в суд було подано позов про визначення місця проживання дитини, незважаючи на укладений попередньо договір.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України.. 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

/Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,? § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ?.. від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому, суд зауважує, що ОСОБА_2 не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із сином, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей. Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та вважає, що визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із сином, оскільки таке визначення місця проживання дітей, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи вбачається між батьками конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до обох батьків, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору № 74 від 11.02.2015 року про визначення місця проживання дитини нотаріально оформленого, суд зважає на наступне. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та вказано, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 грунтуютьсчя на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 77-83, 89, 95, 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, УХВАЛИВ:

Позовні вимоги (за зустрічним позовом) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору на стороні позивача - служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини та розірвання договору - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Розірвати договір № 74 від 11.02.2015 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Апрінцевою С.О.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 20.05.2021 року.

Суддя Слободян Г.М.