Єдиний унікальний номер 233/4192/20
Номер провадження 22-ц/804/805/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Корчистої О.І., Папоян В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 233/4192/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Мартиненко В.С.), -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 20 березня 2015 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банк», які викладені на банківському сайті. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту банком збільшено до 500 грн. 00 коп. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 03 серпня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі 10 755 грн. 89 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7 352 грн. 09 коп., в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7 352 грн. 09 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 761 грн. 40 коп.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 2 642 грн. 40 коп.. Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 березня 2015 року у загальному розмірі 10 755 грн. 09 коп. та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Заочним рішенням Костянтинівського міського суду Донецької області від 16 грудня 2020 року позов задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 березня 2015 року станом на 03 серпня 2020 року, яка включає: заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1 296 грн. 90 коп.; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 16 грн. 20 коп., а всього в розмірі 1 313 грн. 10 коп.

В задоволенні позовних вимог в частині дострокового стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 березня 2015 року станом на 03 серпня 2020 року, яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 605 грн. 66 коп. відмовлено.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 березня 2015 року станом на 03 серпня 2020 року, яка включає заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 2 210 грн. 93 коп., компенсації за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 2 626 грн. 20 коп., а всього в розмірі 4 837 грн. 13 коп. відмовлено.

Вирішено питання про відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2020 року в частині відмови у стягненні боргу за тілом кредиту, позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підписуючи заяву від 20 березня 2015 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості відповідач висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року № 578/5. Розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви відображає рух коштів за карткою. При цьому, розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом простроченого кредиту.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав підстав всупереч ст. 1054 ЦК України для безпідставного звільнення відповідача від обов`язку повернути фактично отримані кредитні кошти.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України, позивач зазначає, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.

Крім того, наголосив, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір заборгованості.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача відповідачем на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду 31 березня 2021 року учасники справи не з`явилися.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» судову повістку-повідомлення про розгляд справи 31 березня 2021 року отримав 04 березня 2021 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення (а.с. 130).

Рекомендоване поштове відправлення з судовою повісткою-повідомленням про розгляд справи 31 березня 2021 року на ім`я відповідача ОСОБА_1 , яке було їй направлено за місцем проживання, повернуто до апеляційного суду з відміткою від 03 березня 2021 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 127), що у відповідності до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів за період з 27 липня 2017 року по 12 квітня 2019 року коли відповідачем, згідно розрахунку заборгованості та банківської виписки з особового рахунку, востаннє здійснювалися витрати по кредитній картці за рахунок кредитного ліміту. Дослідивши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд дійшов висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 7 352 грн. 09 коп., яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості за витратами позичальника, а також із заборгованості за процентами, нарахованими позивачем, яку банк вважає погашеною за рахунок тіла кредиту за період 01 жовтня 2018 року по 01 серпня 2019 року в загальному розмірі 2 746 грн. 43 коп. У зв`язку з цим, за розрахунком суду тіло кредиту, яке складається з заборгованості за витратами позичальника становить 4 605 грн. 66 коп. (7 352,09-2746,43). Крім того, виконавши власні розрахунки, суд також дійшов висновку, що позивачем була необґрунтовано нарахована заборгованість за процентами у розмірі 2 210 грн. 93 коп. за період з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2019 року у сумі 499 грн. 03 коп., та необґрунтовано нараховані проценти із застосуванням подвійного коефіцієнта за період з 01 жовтня 2018 року по 11 жовтня 2018 року, з 01 лютого 2019 року по 27 березня 2019 року, з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2019 року, розмір яких за вказані періоди склав 1 711 грн. 90 коп. Вказана сума має бути відрахована від сукупної суми заборгованості за процентами, яку просить стягнути позивач у розмірі 3 507 грн. 83 коп., тобто 3 507,83 2210,93 = 1296,90 грн. Оскільки відповідач не здійснювала щомісячне погашення процентів, на переконання суду першої інстанції, вказана заборгованість є простроченою, у зв`язку з чим позикодавець має право нараховувати на вказані кошти три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Враховуючи межі позовних вимог, зокрема період нарахування компенсації за прострочене зобов`язання з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року, що відповідає 152 дням, дорівнює 16 грн. 20 коп. (1 296,90*3/100/365*152).

Крім того, встановивши, що кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, має строк дії до 31 травня 2021 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, з огляду на що суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 605 грн. 56 коп. на час розгляду справи не набула статусу простроченої. Тому відсутні підстави для дострокового стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, яка включає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 605 грн. 66 коп., оскільки строк виконання зобов`язання в частині повернення суми позики не настав та судом не встановлена наявність умов договору щодо повернення позики частинами та наявність умов договору щодо права позикодавця вимагати дострокового повернення позики у зв`язку з порушенням позичальником обов`язку щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, отже апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, не переглядає рішення суду першої інстанції в іншій частині.

Апеляційний суд не може погодитися в цілому з висновками суду в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

20 березня 2015 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до змісту вказаної анкети вбачається, що ОСОБА_1 погодилася з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є між нею та банком договором про надання банківських послуг (а.с.13).

Згідно копії Статуту АТ КБ «ПриватБанк», вказаний банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.62-63).

До позову позивачем надані копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 148), та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 24 грудня 2014 року № СП-2014-7120171 (а.с.15-56).

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить відомості про місячну базову процентну ставку для різних кредитних карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (3%), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (2,9%), «Універсальна CONTRACT» (1,7%), «Універсальна GOLD» (2,5%, з 01 квітня 2013 року - 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,5%) (а.с.14).

Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) 27 липня 2017 року на картковий рахунок НОМЕР_1 був встановлений кредитний ліміт розміром 500,00 грн., який був зменшений 13 травня 2019 року до 0,00 грн. (а.с. 12).

Відповідно довідки, яка мається в матеріалах справи, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано кредитну картку, а саме: № НОМЕР_2 з терміном дії до 05/21 (дата відкриття 24 травня 2017 року).

Відповідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20 березня 2015 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 03 серпня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 10 755 грн. 89 коп., з яких 7 352 грн. 09 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 7 352 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 761 грн. 40 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 2 642 грн. 40 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с. 8-10).

З виписки за договором № б/н станом на 05 серпня 2020 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами (отримувала готівку у банкоматі та відділенні банку, здійснювала покупки, поповнення картки у терміналі та у відділенні банку (а.с. 64-66).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

АТ КБ «ПриватБанк» заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, яка складається з простроченого тілу кредиту у розмірі 7 352 грн. 09 коп.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також довідку про видачу ОСОБА_1 кредитної картки із зазначенням її номеру та строку дії, виписку за договором № б/н станом на 05 серпня 2020 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с. 64-66), є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18 (провадження № 61-6279св19).

Як вбачається з виписки за договором № б/н від 20 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами (отримувала готівку у банкоматі, здійснювала поповнення картки в терміналі та в відділенні банку (а.с. 8-10).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яка у даному випадку має строк дії до 31 травня 2021 року, що відповідає строку кредитування.

Дослідивши розрахунок заборгованості наданий позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 7 352 грн. 09 коп., яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості за витратами, які були здійснені особисто позичальником, а також із заборгованості за процентами, нарахованими позивачем, яку він вважає погашеною за рахунок тіла кредиту за період з 01 жовтня 2018 року по 01 серпня 2019 року. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість за тілом кредиту визначена як складова його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в тій частині, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 605 грн. 66 коп. на час розгляду справи не набула статусу простроченої, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання повернути йому фактично отримані грошові кошти. В даному випадку така сума складає 4 605 грн. 66 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок про те, що коли фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а згідно вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку із чим банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 березня 2015 року станом на 03 серпня 2020 року, яка включає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 605 грн. 66 коп.

Законність і обґрунтованість рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 296 грн. 90 коп., трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 16 грн. 20 коп., всього 1 313 грн. 10 коп. суд апеляційної інстанції не перевіряв з підстав не оскарження учасниками справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2020 року у даній справі підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та зміні в частині відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, тому у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1 156 грн. 73 коп. (розмір заявлених вимог 10 755 грн. 89 коп. (100%), загальний розмір задоволених вимог 5 918 грн. 76 коп. (4 605,66+16,20+1296,90), що складає 55,03% ((5 918,76 х 100%):10755,89 = 55,03%) від сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2 102 грн. 00 коп. (2102,00 х 55,03% : 100%).

Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

АТ КБ «Приватбанк» за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 3 153 грн. 00 грн., апеляційна скарга задоволена частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1975,04 грн. (оспорювана сума 7 352 грн. 09 коп. (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 4 605 грн. 66 коп. ((4605,66 х 100%):7352,09 = 62,64%), позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153 грн. 00 коп. (3 153,00 х 62,64% : 100%).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту скасувати, в частині розподілу судових витрат змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк () заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 березня 2015 року станом на 03 серпня 2020 року, яка включає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 605 (чотири тисячі шістсот п`ять) грн. 66 коп.

Змінити розподіл судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», з 256 грн. 55 коп. на 1 156 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк () судові витрати , понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 975 грн. 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.І. Корчиста

В.В. Папоян