ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/187/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

учасників справи - учасників справи: позивача ОСОБА_1 його представника - адвоката Башуцького І.Я. , представника відповідача - Національної поліції України - Стукало М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/25039/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Башуцький Ігор Ярославович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди, постановленого суддею Грицай К.М., повний текст рішення виготовлено 23 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИв:

У листопаді ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилався, що 21 січня 2019 року старшим оперуповноваженим сектору протидії корупції Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України капітаном поліції Войнаровським З.Б. та старшим оперуповноваженим в ОВС Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майором поліції Сасанчиним В.І. складено щодо нього 22 протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією. 01 березня 2019 року наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 186/8 «Про відсторонення ОСОБА_1 », відсторонено його, заступника начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, від виконання службових повноважень з першого робочого дня після листка непрацездатності до закінчення розгляду справи судом та наказано не проводити нарахування йому заробітної плати на період відсторонення від службових повноважень до закінчення розгляду справи судом. Вказані протоколи були розглянуті у судовому порядку та провадження у справах про адміністративні правопорушення по 18 протоколах відносно нього були закриті на підставі п. 1 ст. 247 КупАП постановою судді Тернопільського міськрайонного суду від 25.03.2019 року, а щодо решти чотирьох протоколів - його було визнано винним у вчиненні чотирьох адміністративних правопорушень та накладено адміністративне стягнення в розмірі 3400 грн, і дана постанова була в подальшому скасована в апеляційному порядку та провадження у справі закрито.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, накази Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та постанови судів першої та апеляційної інстанцій, якими провадження в справах про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події і склад адміністративних правопорушень, слід констатувати (стверджувати) наступне:

1) відносно ОСОБА_1 було незаконно складено 22 (двадцять два) протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією;

2) ОСОБА_1 незаконно відсторонено від виконання службових повноважень;

3) щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції незаконно накладено штраф (незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності).

Моральну шкоду, заподіяну незаконним складанням 22 протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, незаконним відстороненням від виконання службових повноважень та незаконним накладення штрафу (незаконним притягнення до адміністративної відповідальності), позивач оцінив в розмірі 1 300 000 гривень, мотивуючи, що ця сума повинна не тільки компенсувати наслідки незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності за начебто скоєні правопорушення, пов`язані із корупцією, але й сприяти відновленню його нормальних, сформованих життєвих зв`язків, поновлення його ділової репутації та устаткування нормального родинного життя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути із Державної казначейської служби 1300000 грн. моральної шкоди та змінити розподіл витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відносно нього було незаконно складено 22 протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, на підставі яких його відсторонено від виконання службових повноважень та судом першої інстанції незаконно накладено штраф. Висновки суду першої інстанції про те, що ним не надано доказів того, що дії працівників управління захисту економіки у Тернопільській області Національної поліції України по складанню протоколів про притягнення його до адміністративної відповідальності були незаконними та складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, які не потягнули за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені в них факти не знайшли свого підтвердження є такими, що суперечать нормам матеріального права.

Висновок суду про те, що до нього не було застосовано жодного адміністративного стягнення є необгрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам справи, оскільки постановою судді Тернопільського міськрайонного суду від 25.03.2019 року його було визнано винним у вчиненні чотирьох адміністративних правопорушень та накладено адміністративне стягнення в розмірі 3400 грн, однак за його апеляційною скаргою дана постанова була в подальшому скасована в апеляційному порядку та провадження у справі закрито.

Вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки його незаконно дискредитовано як державного службовця, погіршився стан здоров`я та нанесено моральної шкоди йому та його родині.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Національної поліції України просить рішення Тернопільського міськрайонного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на те, що в суді першої інстанції доведено, що до адміністративної відповідальності позивач не притягувався, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього судом було закрито. У спірних правовідносинах відсутні обставини застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна або незаконного накладення штрафу. Також не доведена вина поліції у відстороненні позивача від роботи, заробітна плата за час відсторонення від роботи позивачу була виплачена. Вважає, що відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності дій відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент захисту економіки Національної поліції України просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Посилається на те, що апеляційна скарга позивача не містить жодного належного та допустимого аргументу та доказу для скасування правильного по суті судового рішення.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представниця Національної поліції України заперечила апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із тих обставин, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій співробітників управління захисту економіки у Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374, частин третьої, четвертої статті 376 ЦПК України, встановивши за результатами розгляду апеляційної скарги невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 21 січня 2019 року старшим оперуповноваженим сектору протидії корупції Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України капітаном поліції Войнаровським З.Б. та старшим оперуповноваженим в ОВС Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майором поліції Сасанчиним В.І. були складені щодо ОСОБА_1 наступні протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією:

Протокол № 21 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 22 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 23 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 24 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 25 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 26 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 27 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 28 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 29 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 30 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 31 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 32 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_3 ;

Протокол № 33 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 34 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 35 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 36 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 37 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 38 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 39 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 40 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 сІ Вамт.172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 41 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4 ;

Протокол № 42 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, складений ОСОБА_4

01 березня 2019 року наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кольцова Е.С. № 186/8 «Про відсторонення ОСОБА_1 », відсторонено ОСОБА_1 , заступника начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, від виконання службових повноважень з першого робочого дня після листка непрацездатності до закінчення розгляду справи судом та наказано Управлінню фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не проводити нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , заступнику начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, на період відсторонення від службових повноважень до закінчення розгляду справи судом.

Згідно листка непрацездатності серії АВС № 923694, який виданий КНП «Тернопільський обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер», ОСОБА_1 перебував на денному стаціонарі з 07 лютого 2019 року до 15 лютого 2019 року.

З 18 лютого 2019 року до 08 березня 2019 року ОСОБА_1 перебував на денному стаціонарі, що підтверджується листком непрацездатності серії АДР № 176387, який виданий КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року у справі №3/607/737/2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн. та стягнуто в користь держави 384,20 грн. судового збору.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 в частині вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, щодо не повідомлення ним при виконанні обов`язків начальника Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області свого керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час видачі ним подань за №№42796, 42799, 42793, 42796, 42794, 42795, 42798, 42792 від 19 жовтня 2018 року, а також за №45186 від 05 листопада 2018 року щодо виплат винагороди собі особисто, як заступнику начальника зазначеного відділу ДВС, за реалізацію виконавчих проваджень №55781189 в сумі 108,15 грн., №56053164 в сумі 214,16 грн, №56481736 в сумі 25,5 грн, № НОМЕР_1 в сумі 25,5 грн., № НОМЕР_2 в сумі 25,5 грн., № НОМЕР_3 в сумі 27,26 грн., №28312218 в сумі 133,97 грн., №44755598 в сумі 510,91 грн., №54130663 в сумі 25,50 грн., а також вчинення дій пов`язаних із їх видачею, закрито, з підстав, передбачених п.1 ст.247 КУпАП.

23 серпня 2019 року постановою Тернопільського апеляційного суду у справі №607/2225/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП скасовано; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КупАП.

Апеляційним судом встановлено, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, не ґрунтуються на матеріалах справи та є невірними, оскільки доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 не підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до вимог ст.13 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Отже, винагорода за виконання виконавчого документа майнового характеру державним виконавцем входить в систему його заробітної плати.

В даному випадку, розмір та механізм виплат винагород державним виконавцям урегульовано Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця (надалі Порядок), затвердженого Постановою КМУ від 08.09.2016 року №643 .

Погоджуючи заяви та звертаючись із поданнями з проханням про виплату винагороди, яка входить в систему заробітної плати, до керівника вищого рівня, ОСОБА_1 діяв в межах Положення та у зв`язку із погодженням заяв та зверненням із такими поданнями ОСОБА_1 не міг жодним чином реально вплинути на об`єктивність рішення керівника про виплату винагороди групі виконавців та йому особисто за виконання виконавчого провадження, яка входить в систему заробітної плати, оскільки підстави виплати та розмір такої винагороди чітко регламентований Положенням і не підлягає корегуванню.

Крім того, у протоколах про адмінправопорушення зазначено, що у разі виконання рішення безпосередньо керівником органу державної виконавчої служби заява про виплату винагороди подається для погодження керівнику вищого рівня. У такому випадку винагорода, зазначена в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, не виплачується. В даному випадку такі посилання на вказану норму є безпідставними, оскільки вона регламентує порядок виплати винагороди керівнику органу ДВС у випадку виконання ним виконавчого провадження одноособово, а не у групі виконавців.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що викладені в протоколах про адміністративні правопорушення №21, 22, 23 та 24 від 21 січня 2019 року обставини не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, оскільки в даному випадку не встановлено рального конфлікту інтересів в діях ОСОБА_1 під час вчинення ним дій, пов`язаних з вирішенням питань з виплати винагороди, яка входить в систему заробітної плати, за виконання виконавчого провадження групою виконавців. Вказана обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку із чим було постановлено помилкове рішення, яке належить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, чим задовольнити апеляцію ОСОБА_1 .

Вищенаведене рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили і є чинним.

Із 06 травня 2019 року до 21 травня 2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АВС №923935, який виданий КНП «Тернопільським обласним клінічним шкірно-венерологічним диспансером».

Наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кольцова Е.С. № 1076/8 про скасування наказу від 01.03.2019 року № 186/8 «Про відсторонення ОСОБА_1 » від 11 вересня 2019 року, скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 186/8 від 01.03.2019 року «Про відсторонення ОСОБА_1 ».

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції помилково вважав, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій співробітників управління захисту економіки у Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КупАП таке питання може бути вирішено лише судом.

При цьому суд послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 року у справі № 312/262/18, провадження № 61-14401св19, не зауваживши відмінності правовідносин у даних справах, оскільки у справі № 312/262/18 позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що відповідачі протиправно склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-6 КУпАП, відносно позивача, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, адміністративне провадження відносно нього закрито судом першої інстанції у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Cуд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не звернув увагу, що 01 березня 2019 року наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кольцова Е.С. № 186/8 «Про відсторонення ОСОБА_1 », відсторонено ОСОБА_1 , заступника начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, від виконання службових повноважень з першого робочого дня після листка непрацездатності до закінчення розгляду справи судом та наказано Управлінню фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не проводити нарахування заробітної плати ОСОБА_1 на період відсторонення від службових повноважень до закінчення розгляду справи судом.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року у справі №3/607/737/2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн. та стягнуто в користь держави 384,20 грн. судового збору.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 в частині вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, щодо не повідомлення ним при виконанні обов`язків начальника Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області свого керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час видачі ним подань за №№42796, 42799, 42793, 42796, 42794, 42795, 42798, 42792 від 19 жовтня 2018 року, а також за №45186 від 05 листопада 2018 року щодо виплат винагороди собі особисто, як заступнику начальника зазначеного відділу ДВС, за реалізацію виконавчих проваджень №55781189 в сумі 108,15 грн., №56053164 в сумі 214,16 грн, № НОМЕР_1 в сумі 25,5 грн, № НОМЕР_1 в сумі 25,5 грн., № НОМЕР_2 в сумі 25,5 грн., № НОМЕР_3 в сумі 27,26 грн., №28312218 в сумі 133,97 грн., №44755598 в сумі 510,91 грн., №54130663 в сумі 25,50 грн., а також вчинення дій пов`язаних із їх видачею, закрито, з підстав, передбачених п.1 ст.247 КУпАП.

ОСОБА_1 скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення як у суді першої так і апеляційної інстанцій, у результаті розгляду його апеляційної скарги прийнято постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року у справі №607/2225/19, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП скасовано; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КупАП.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У своїх прецедентних рішеннях Європейський суд з прав людини нагадує свою постійну позицію про те,що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів постанова Європейського Судувід 15жовтня 2009 р. по справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), п. 82, скарга №33470/03; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 р.по справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), п. 35, скарга № 30422/03; Постанова Європейського Суду по справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), п. 113, скарга № 38411/02, ЕСПЧ 2007-VII (витяги); а також Постанова Європейського Суду від 01 червня 2006 р. по справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv.Russia),п.20,скарга № 4171/04) Постанова ЄСПЛ по справі «Недайборщ (NEDAYBORSHGH) проти Російської Федерації», п. 37, скарга № 42255/04.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, накази Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та постанови судів першої та апеляційної інстанцій, якими провадження в справах про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події і склад адміністративних правопорушень, апеляційний суд вважає доведеною незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження: складання протоколу, отримання пояснень, відсторонення від виконання службових повноважень із позбавленням на термін більш як шість місяців отримувати заробіток, тобто позбавленням засобів до існування його та його сім`ї, притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу, відшкодування заробітку у значно меншому розмірі, оскільки в силу особливостей виду діяльності судового виконавця він був позбавлений у період відсторонення виконувати судові рішення, а, відповідно, і отримувати премії від виконавчого збору. Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Складання щодо ОСОБА_1 22 протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, відсторонення його від виконання службових повноважень та накладення щодо нього штрафу (притягнення до адміністративної відповідальності) негативно вплинуло на його ділову репутацію; поставило під сумнів його честь і гідність, як людини і державного службовця; очорнило та принизило його серед близьких та знайомих; викликало недовіру та підірвало його авторитет як в очах колег (підлеглих), так і в очах сусідів і знайомих; викликало нездоровий інтерес суспільства до його особи; вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки заробітна плата була для нього єдиним джерелом доходу, якої він та його утриманці - дружина та малолітні діти були позбавлені на тривалий термін більш як шість місяців; вимагало від нього зусиль та часу (сім місяців) для захисту порушених права та інтересів в судах першої та апеляційної інстанцій, тобто завдало ОСОБА_1 моральної шкоди.

Крім того, адміністративні правопорушення, передбачені ч.І та ч.2 ст. 172-7 КУпАП які були інкриміновані ОСОБА_1 , відносяться до адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією та належать до категорії резонансних правопорушень. Притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані корупцією є підставою для припинення державної служби, тобто для звільнення з державної служби, та позбавляє особу права вступу на державну службу протягом наступних років (ст. ст. 19, 84 Закону України «Про державну службу»). Можливе припинення державної служби (звільнення з посади державної служби) та позбавлення права вступу на державну службу протягом трьох років додатково посилило душевні страждання та переживання ОСОБА_1 .

Складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, відсторонення від виконання службових повноважень та накладення штрафу підірвало фізичний та психічний стан здоров`я ОСОБА_1 , завдало йому моральних страждань та душевних переживань, негативно вплинуло на його самопочуття та душевний спокій, він постійно перебував у стані розпачу, втратив спокійний сон, з`явилась дратівливість, хвилювання, неврівноваженість, в зв`язку із чим він змушений був вживати медичні препарати та лікуватись у медичних закладах, що підтверджується листками непрацездатності, виданими КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради та КНП «Тернопільський обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради.

Окрім того, звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні 22 адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією, яке набуло резонансу та обговорювалось широкою громадськістю, негативно вплинуло на його перестарілих батьків, завдавши при цьому їм як моральних, так і фізичних страждань, зокрема, в батька позивача стався гострий інфаркт, він переніс дві операції на серце та змушений проходити тривалу медичну реабілітацію (щонайменше півтора року), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 21.05.2019, випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 10.06.2019 № 05007 та історіями хвороб.

Апеляційний суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу внаслідок провадження у 22 адміністративних справах; відсторонення його від роботи без збереження заробітку, котрий у повній мірі йому не відшкодовано, зважаючи на специфіку роботи державних виконавців та отримання частини заробітку у вигляді виплат від виконавчого збору, безпосередньо пов`язаними із кількістю проведених виконавчих дій, котрі позивач не здійснював; незаконного притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та полягає у моральних переживаннях, вимушених змінах у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, втраті заробітку, порушенні нормальних життєвих стосунків.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди апеляційний суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось вісім місяців, шість із яких позивач був відсторонений від роботи та не отримував заробітку, будучи змушеним виходити на роботу та перебувати на робочому місці, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, зусиль та коштів на відновлення прав.

З огляду на встановлені обставини справи достатньо справедливою сатисфакцією за спричинену моральну шкоду є стягнення на користь позивача 10000 грн. з Державного бюджету України. А отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по даній справі, суд із врахуванням вищенаведених правових норм та поданих доказів на понесення позивачем витрат на правовову допомогу: договору про надання правничої (правової) допомоги від 15 жовтня 2019 року, додатку №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 15 жовтня 2019 року; випискою за рахунками від 22.01.2020 року, клопотань відповідачів про зменшення витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає такими, що підлягають до часткового задоволення та стягнення на користь позивача 5000 грн судових витрат на правову допомогу: 3000 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 2000 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

У решті позову відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 березня 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.