Єдиний унікальний номер: 379/394/21
Провадження № 2/379/431/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 1, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів звернувся до суду з даним позовом, просить суд визнати за позивачами по одній другій частині земельної ділянки площею 4,9739 га, за кадастровим номером :03:007:0005, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області, загальною вартістю 186973,05 грн, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта ЯБ 307733 виданого 20.09.2007 року та земельної ділянки площею 2.4887 га, за кадастровим номером :03:008:0004, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області, загальною вартістю - 92834.07 грн, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта ЯБ 307610, виданого 20.09.2007 року.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_3 , який проживав та був зареєстрований в смт Ставище Київської області. За життя ОСОБА_3 заповіту не складав, спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем до дня його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Позивачі, дійти ОСОБА_4 шляхом подання заяв до нотаріальної контори прийняли спадщину. Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається, зокрема, із земельної ділянки площею 4,9739 га, за кадастровим номером :03:007:0005, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області, загальною вартістю 186973,05 грн, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта ЯБ 307733 виданого 20.09.2007 року та земельної ділянки площею 2,4887 га, за кадастровим номером :03:008:0004, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області, загальною вартістю - 92834.07 грн, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта ЯБ 307610, виданого 20.09.2007 року. Звернувшись до державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , позивачі отримали постанови за №№ 259/02-31, № 260/02-31 від 16.04.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказані постанови обґрунтовані відсутністю у позивачів оригіналів документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки. Через неможливість вирішення даного питання у позасудовому порядку, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно.

Представник позивачів адвокат Якименко О.В. в підготовчому судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданому клопотанні просить розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, копії матеріалів спадкових справ №№ 354/2007, 355/2007, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачів ОСОБА_3 , який до дня смерті проживав та був зареєстрований в смт Ставище Київської області (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема, із земельної ділянки площею 4,9739 га, за кадастровим номером :03:007:0005, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області.

Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 307610, виданого 20.09.2007, ОСОБА_3 на підставі розпорядження Таращанської РДА від 22.08.2005 № 327, є власником земельної ділянки площею 4,9739 га, кадастровий номер: :03:007:0005, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Тобто, державний акт виданий вже після смерті ОСОБА_3 (а.с.21).

Спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла його дружина ОСОБА_4 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не заявила про відмову від неї.

Отже, ОСОБА_4 прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки площею 4,9739 га, кадастровий номер :03:007:0005 після смерті чоловіка, проте, не отримала відповідного свідоцтва про право на спадщину та не здійснила державної реєстрації цього права.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 30 від 05.04.2007 (а.с.9), яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в смт Ставище Київської області.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки площею 4,9739 га, кадастровий номер :03:007:0005, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належала ОСОБА_3 , яку спадкодавець за життя не оформила, а також із земельної ділянки площею 2,4887 га, кадастровий номер: :03:008:0004, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Так, згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 307733, виданого 20.09.2007, ОСОБА_4 на підставі розпорядження Таращанської РДА від 22.08.2005 № 327, є власником земельної ділянки площею 2,4887 га, кадастровий номер: :03:008:0004, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Тобто, державний акт виданий вже після смерті ОСОБА_4 (а.с.20).

Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні.

Протягом визначеного законом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_4 , її син позивач ОСОБА_1 та дочка позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (матеріали спадкової справи).

16.04.2021 позивачі звернулися до Ставищенської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на одну другу частину спадкового майна кожному, що складається із земельної ділянки площею 2,4887 га, кадастровий номер: :03:008:0004, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, та земельної ділянки площею 4,9739 га, кадастровий номер :03:007:0005, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належала ОСОБА_3 , спадщину після якого прийняла ОСОБА_4 , але не оформила своїх спадкових прав.

Однак, постановами державного нотаріуса №№ 259/02-31, 260/02-31 від 16.04.2021, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначені земельні ділянки у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки (а.с. 26-27).

В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

За положенням ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти.

За ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації .

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку.

В силу ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності.

Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за житія спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Стаття 125 ЗК України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.3.1, 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що порушені права позивачів підлягають захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач не просить стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, статтями 182, 317, 321, 328, 373, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 81, 133, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на одну другу земельної ділянки площею 4,9739 га, кадастровий номер: :03:007:0005 та одну другу земельної ділянки площею 2,4887 га, кадастровий номер: :03:008:0004, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на одну другу земельної ділянки площею 4,9739 га, кадастровий номер: :03:007:0005 та одну другу земельної ділянки площею 2,4887 га, кадастровий номер: :03:008:0004, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду і через Таращанський районний суд Київської області.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Таращанська міська рада Білоцерківського району Київської області, , місцезнаходження: вул. Шевченка, 7, м. Тараща Білоцерківського району Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін