Справа №295/3408/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі: головуючого судді Кузнєцова Д.В. розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Євдокімов Сергій Михайлович про визнання недійсним договору дарування, застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним вище позовом.

Одночасно з поданням позовної заяви гр. ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що до Богунського районного суду м. Житомира Шмітько І.П. подано позовну заяву про визнання недійсним договору дарування, застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності. Спірним майном за даним позовом є 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 з метою уникнення відповідальності за цивільно-правовим зобов`язаннями уклав договір дарування зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , за яким відчужив належну собі раніше 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . При цьому, за змістом позову, у ОСОБА_2 на момент укладення спірного договору дарування існували перед ОСОБА_1 (позивачем) наступні грошові зобов`язання: 1) борг в розмірі 381 500 грн. за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2020 по справі № 295/13295/19, яке набрало законної сили; 2) борг в розмірі 1 925 303,29 грн. за кредитним договором №014/9690/74/108905, укладеного 27.04.07 року між ОСОБА_2 та AT «Райффайзен банк Аваль». Тобто, за твердженням позивача, предметом доказування у даній справі є те, що ОСОБА_2 , уклавши спірний договір, формально змінив власника належного йому майна, а оспорюваний правочин не був направлений на реальне настання правових наслідків. На думку позивача, якщо за результатами розгляду справи викладені у позові обставини знайдуть своє підтвердження, це буде свідчити про недобросовісність дій ОСОБА_2 як учасника правовідносин у грошових зобов`язаннях та підтвердить факт намагання уникнення цивільно-правової відповідальності. За такої позиції ОСОБА_1 припускає, що на даний час існують ризики подальшого відчуження спірної 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , до завершення розгляду даної справи. А у випадку, якщо позов буде задоволено та спірна 1/3 частина квартири вже не перебуватиме у власності відповідача ОСОБА_3 (як це є на момент пред`явлення позову), то, по-перше, рішення суду неможливо буде виконати, а, по-друге, таке рішення вже ніяк не відновить прав позивача як кредитора за грошовими зобов`язаннями. Іншими словами, ОСОБА_1 буде змушена повторно звертатись до судів з позовами, що поставить під сумнів можливість ефективного судового захисту.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, фактично предметом спору у даній справі є 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , що була, на думку позивача, відчужена за фіктивним договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, серед іншого накладенням арешту на майно, що випливає із положень ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

У пунктах четвертому, шостому постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З урахуванням наведеного, у тому числі з огляду на зміст заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог, суд дійшов висновку, що в даному випадку існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому, суд бере до уваги існування ризику, що відповідач в подальшому може здійснити будь-яким чином відчуження вказаного майна, яке фактично є предметом спору, що унеможливить виконання рішення суду у даній справі.

Вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами та не перешкоджає відповідачам використовувати спірне майно на час розгляду справи Богунським районним судом м. Житомира.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну частину квартири.

Зважаючи на положення статті 154 ЦПК України, зміст заяви про забезпечення позову, судом не вирішувалось питання застосування зустрічного забезпечення, що не забороняє учасникам процесу використовувати дане право у майбутньому, обґрунтувавши свої вимоги належним чином.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10, 81, 149-154 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на належну ОСОБА_3 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки з наступного дня після її прийняття.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копія ухвали направити до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суду міста Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Д.В. Кузнєцов