П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Київ

Справа № 22-5144 Головуючий у1-й інстанції - Ластовка Н. Д.

Унікальний № 755/15170/16-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11 286 грн 61 коп. за кредитним договором № б/н від 04 лютого 2009 року, яка складається з наступного: 1496 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом; 6 294 грн 94 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 720 грн - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн - штраф (фіксована частина), 525 грн 55 коп. - штраф (процентна складова), судові витрати у розмірі 1 378 грн (а.с. 1, 2).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н 04 лютого 2009 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В зв`язку з тим, що відповідач не поповнювала картрахунок вчасно, та всупереч Умов та правил надання банківських послуг допустила заборгованість по проведеним операціям яка стала заборгованістю по картрахунку відповідача. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 серпня 2016 року має заборгованість у розмірі 11 286 грн 61 коп. за кредитним договором № б/н від 04 лютого 2009 року, яка складається з наступного: 1 496 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом; 6 294 грн 94 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 720 грн - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн - штраф (фіксована частина), 525 грн 55 коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі (а. с. 35-38).

Справа вже була предметом апеляційного розгляду та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2017 року заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 04 лютого 2009 року у розмірі 11 286 грн 61 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1 496 грн 12 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6 294 грн 94 коп., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2 720 грн, штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 525 грн 55 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верхового Суду від 27 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року вказану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» районний суд виходив з того, що банком не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та, відповідно, отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів і Пам`ятки клієнта, щоб в сукупності із заявою свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. За умовами заяви позичальника остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника. Тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Постанова Верховного Суду обґрунтована тим, що відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у матеріалах справи відсутні. Відповідач не отримувала копії позовної заяви та копії заочного рішення суду першої інстанції. В матеріалах справи також відсутні відомості про отримання нею копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами, як і відомості про належне її повідомлення про призначення справи до судового розгляду. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, не перевірив, чи наявні докази належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), зокрема пункт 58, в якому визначено, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції, у тому випадку, якщо відповідач забажає використати право, надане їй частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За правилом ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При перевірці висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги та вказівок Верховного Суду, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 04 лютого 2009 року, ОСОБА_1 отримала кредит 1 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок.

На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію її паспорту, Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунок заборгованості.

У даній анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вінапідтвердила факт отримання нею інформації умов кредитування у Приватбанку, а також її місцезнаходження. Також своїм підписом ОСОБА_1 надала згоду про те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг (а.с.5).

Крім того, 04 лютого 2009 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування розмір процентів за користування кредитом, у тому числі розмір реальної процентної ставки за місяць, розмір комісій, пені та штрафів, строки внесення платежів (а.с.130).

З наданого КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 убачається, що заборгованість за кредитом (тіло кредиту), яка заявлена до стягнення у розмірі 1 496 грн 12 коп., має статус простроченої з 31 травня 2013 року (а. с. 3 зворот).

Оперуючи відомостями наявних у розпорядженні суду письмових доказів - розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку ОСОБА_1 , у їх сукупності та взаємному зв`язку, апеляційний суд доходить висновку, що за наданою відповідачу кредитною картою строк кредитування закінчився 31 травня 2013 року, оскільки з цього часу припиняється нарахування строкової заборгованості і розмір простроченої заборгованості - 1 496 грн 12 коп., залишається незмінним.

Ураховуючи наведене, правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті відсотків, нарахованих за період з червня 2013 до 31 серпня 2016 року, а також штрафів і комісії, нарахованих за означений період, відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен урахуватися судом при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

Отже ОСОБА_1 станом на 31 травня 2013 року має заборгованість перед АТ КБ «Приват Банк» у розмірі 3 604 грн 65 коп., яка складається з: 1 496 грн 12 коп. - тіло кредиту; 928 грн 79 коп. - проценти;770 грн - комісія; 409 грн 74 коп. - штраф.

З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та наявність підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, апеляційний суд доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), оскільки у даному випадку відповідачем було власноручно підписано довідку про умови кредитування кредиткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Разом з тим, у своїй заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 заявила про застосування строків позовної давності (а. с. 73-75).

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даних правовідносинах ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи у районному суді, тому, ураховуючи вищевикладені вказівки Верховного Суду, її заява про застосування позовної давності може бути прийнята та розглянута апеляційним судом.

Як вже зазначено вище, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приват Банк» має статус простроченої з 31 травня 2013 року. Отже саме з цього часу у позивача виникло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості.

Однак позов про стягнення заборгованості поданий до суду у жовтні 2016 року (а.с.1), тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. Доказів щодо збільшення позовної давності за згодою сторін матеріали справи не містять. Аргументи з цього приводу позивачем не висловлювались.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності.

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома