ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/134/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010400
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/28990/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Самуляка Михайла Юрійовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст якого складений 05 листопада 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, який був змінений та уточнений під час розгляду справи, до Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 99 660 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот шістдесят) гривень, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що посадовою особою органу державної влади - Тернопільською районною державною адміністрацією видано незаконне розпорядження в результаті чого, на підставі судових рішень в позивача витребувано та зобов`язано повернути належну йому земельну ділянку, яка була добросовісно набута ним за договором купівлі-продажу. Тому позивачу заподіяно матеріальну шкоду державою Україною в особі органу виконавчої влади у розмірі вартості земельної ділянки. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Самуляк Михайло Юрійович просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 99 660 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот шістдесят) гривень, посилаючись на те, що воно є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Самуляк М.Ю. зазначив, що висновок суду про те, що не виникало правовідносин щодо спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та Тернопільською РДА не відповідає дійсності, адже, вони виникли, коли рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року у справі №607/7051/15-ц визнано незаконним рішення Тернопільської РДА і як наслідок витребування у нього земельної ділянки, яка йому належала на праві приватної власності. Вказує, що у даній справі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача, оскільки, земельна ділянка була витребувана у позивача, саме через визнання незаконним та скасування розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2012 року №1328-од, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 вказану земельну ділянку, а тому, незаконне розпорядження відповідача є причиною завдання шкоди позивачу. Вважає висновок суду щодо того, що ОСОБА_1 не звертався до ОСОБА_2 з приводу визнання договору купівлі-продажу недійсним і повернення грошових коштів за договором, які були ним передані ОСОБА_2 таким, що не відповідає обставинам справи, адже, він до нього звертався щодо відшкодування вартості земельної ділянки, проте, останній вказав, що у нього коштів немає. Також вказує, що суд першої інстанції проігнорував його твердження щодо застосування сталої практики Європейського суду з прав людини у даній справі.

Від Тернопільської районної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року у справі №607/28990/19 - без змін, посилаючись на те, що рішення суду законне, обґрунтоване, в процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції не допустив порушення норм ні матеріального, ні процесуального права, а доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Вказують, що ОСОБА_2 01 вересня 2014 року відчужив дану земельну ділянку ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за 104897грн., проте, даний договір є чинним і ніким не оскаржувався, а грошові кошти за договором були передані позивачем саме ОСОБА_2 . Відтак, задоволення даного позову про відшкодування матеріальної шкоди стане підставою для незаконного збагачення за рахунок держави апелянта та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Отже, за таких обставин відсутні підстави вважати, що між Тернопільською РДА та позивачем безпосередньо виникли відносини з приводу набуття останнім права на спірну земельну ділянку, а відтак, між сторонами відсутній склад деліктного правовідношення, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України. Тому вважають, що ОСОБА_1 неправильно обрано спосіб захисту порушеного права за наявності у нього правовідносин купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_2

24 лютого 2021 року в судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Самуляк М.Ю., представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 - адвокат Варода П.Б. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі і просили її задовольнити.

Представник Тернопільської районної державної адміністрації - Алексанян С.Ж. апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Після оголошеної перерви ОСОБА_1 , його представник адвокат Самуляк М.Ю., представник Тернопільської районної державної адміністрації, представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 - адвокат Варода П.Б. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою.

Крім цього, від Самуляка М.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що апеляційну скаргу підтримає повністю та просить її задовольнити.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №328.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 12 травня 2010 року головою Тернопільської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №509 про надання ОСОБА_2 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради (том 1, а.с. 60).

На замовлення ОСОБА_2 товариством з обмеженою відповідальністю "Геоземсервіс" розроблено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки.

13 березня 2011 року рішенням сесії Тернопільської районної ради №83 погоджено проект землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки.

14 червня 2012 року рішенням 43-ої сесії 5-ого скликання Тернопільської обласної ради №1375 "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки на території Ступківської сільської ради" затверджено проект землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки на території Ступківської сільської ради загальною площею 724,12 га.

10 грудня 2012 року головою Тернопільської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №1328-од про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради (том 1, а.с. 62).

27 листопада 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0910 за ОСОБА_2 і видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 (том 1, а.с. 12).

01 вересня 2014 року ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0910 відчужив ОСОБА_1 за ціною 104897,00грн. , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т. І. (том 1, а.с. 11).

23 жовтня 2014 року право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28 січня 2016 року у справі №607/7137/15-к про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, звільнено її від відповідальності за вказане кримінальне правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження. Вказана ухвала набрала законної сили. Судом встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді заступника начальника Управління Держкомзему у Тернопільському районі та виконуючи обов`язки начальника Управління, 15 серпня 2012 року на засіданні комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації землеустрою, діючи відповідно до пункту 13 Типового положення про комісію з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року №1420 як уповноважений на підписання та скріплення печаткою відповідних висновків представник Управління Держкомзему у Тернопільському районі та будучи відповідно до пункту 14 вказаного Положення головою даної комісії, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, підписала та завірила гербовою печаткою висновок №597, яким вирішено погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,64 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ступківської сільської ради (за межами населеного пункту).

Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року, справа №607/7051/15-ц, позовні вимоги - задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року №509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2012 року №1328-од, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради. Визнано недійсним свідоцтво про право власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - земельну ділянку від 27 листопада 2013 року за №13501228, кадастровий номер :01:001:0910. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 та зобов`язано повернути земельну ділянку площею 0,64 га на користь держави в особі Ступківської сільської ради вартістю 57 216,00 гривень (том 1, а.с. 21-27).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог Прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Ступківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року №509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові Прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Ступківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року №509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради - відмовлено. В частині вирішення решти позовних вимог - рішення залишено без змін (том 1, а.с. 28-36).

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Вароди Павла Борисовича - залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року - залишено без змін (том 1, а.с. 37-46).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини з приводу набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,64 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Ступківської сільської ради, передачі грошових коштів ОСОБА_1 за вказану земельну ділянку та отримання їх ОСОБА_2 виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому, не виникало правовідносин щодо спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та Тернопільською районною державною адміністрацією, рішення якого з приводу передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_2 визнано неправомірними. Таким чином, правовідносини з приводу набуття права власності на вказану земельну ділянку саме на підставі неправомірних рішень Тернопільської районної державної адміністрації виникли у попереднього власника ОСОБА_2 , а не у позивача. Також позивач не звертався до ОСОБА_2 з приводу договору купівлі-продажу і грошових коштів за договором, які були ним передані ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, позивачем не доведено факту заподіяння йому відповідачами шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними рішеннями Тернопільської районної державної адміністрації та наслідками, зазначеними ним у позові. Встановивши, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності відповідачів за наведеними вище статтями закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення із держави матеріальної шкоди.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України одним зі способів захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправності поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому доведення наявності і обґрунтування розміру шкоди покладається на позивача, який повинен довести, що: заподіяна шкода сталася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача і тільки такі дії (бездіяльність) стали єдиною і достатньою причиною заподіяння шкоди; шкода є реальною; протиправна дія (бездіяльність) заподіювача шкоди є причиною, а шкода, якої завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідач, у свою чергу, має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди позивачу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як вище зазначалося, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності органу державної влади обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню сукупність обставин: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що правовідносини з приводу набуття права власності на спірну земельну ділянку, передачі грошових коштів у заявленому позові виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а не з органом державної влади, рішення якого з приводу передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_2 визнано неправомірним, правильно виходив з того, що між сторонами відсутній склад деліктного правовідношення, наявність якого є обов`язковою умовою для покладення на особу, яка завдала шкоди, цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому суд правильно зазначив, що правовідносини з приводу набуття права власності на вказану земельну ділянку саме на підставі неправомірного рішення органу державної влади виникло у попереднього власника ОСОБА_2 , а не у позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачу завдано шкоди у зв`язку з придбанням товару у особи, яка не мала права на його продаж, враховуючи встановлену судом незаконність виникнення права власності на спірну земельну ділянку у продавця товару.

Отже, позивач не позбавлений можливості пред`явити вимоги щодо відшкодування завданих збитків до продавця товару відповідно до статті 661 ЦК України, що буде вважатися справедливою сатисфакцією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 686/13878/17 (провадження № 61-36874св18).

Посилання в апеляційній скарзі на практику ЄСПЛ не можуть бути враховані, оскільки такі рішення ухвалені за різних фактичних обставин і поширюються на інші правовідносини.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самуляка Михайла Юрійовича слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального та матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самуляка Михайла Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 березня 2021 року.

Головуючий

Судді