2-2269/11
4-с/465/4/21
У Х В А Л А

судового засідання

25.03.2021 року Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

за участі секретаря Турчак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А.

В обґрунтування скарги зазначає, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. перебуває виконавче провадження №56658207 з примусового виконання виконавчого листа № 2/465/441/15. Даний виконавчий лист видано Франківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №24/160-07К від 15.10.2007 року в розмірі 206077, 65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 6 226 620, 96 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1 700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, а всього разом 6 228 440,96 грн. В рамках даного виконавчого провадження приватний виконавець Пиць А.А. своєю постановою від 15.05.2019 р. призначив суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ОСОБА_2 , якому доручив провести та визначити в процесі примусового виконання рішення суду вартість майна боржника, а саме квартири загальною площею 65,7 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 .

Скаржницею 28.05.2019 року у відділенні поштового зв`язку було отримано рекомендований лист від приватного виконавця Пиць А.А., яким повідомлялось про проведену 16.05.2019 року оцінку вартості належної їй квартири АДРЕСА_2 . Роз`яснено право на її судове оскарження згідно положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», а також надано висновок про вартість майна. У цьому висновку про вартість майна, зазначено, що ринкова вартість об`єкта оцінки може становити 1 203 000 грн., що на момент оцінки складало не повних 46 тис. доларів США. З метою перевірки об`єктивності проведеного висновку скаржниця звернулась до ПП «оціночна компанія «Апекс» та замовила ще один висновок. Так, згідно висновку про вартість майна від 30.05.2019р. проведеного фахівцями ПП «Оціночна компанія «Апекс» вартість об`єкта оцінки двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 , складає 1 625 000 грн., що на момент оцінки становить майже 61 тис. доларів США. Таким чином різниця між висновком проведеним ФОП ОСОБА_2 та ПП «оціночна компанія «Апекс» складає 422 000 грн., що становить майже 16 тис. доларів США. За наведених обставин скаржниця вважає те, що ціна встановлена у висновку ФОП ОСОБА_2 не є ринковою, а тому продаж спірної квартири по зазначеній ціні призведе до незаконного її відчуження. Просить скаргу задовольнити та визнати протиправною оцінку вартості даного майна.

Матеріали скарги з 03.26.2019 року перебували в провадженні судді Мартинишин М.О.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2019 року, рішення зборів суддів, №6 від 17.09.2019 р. та Розпорядження керівника апарату №110/Р від 25.09.2019 року матеріали скарги передані в провадження судді Мартьянової С.М.

На адресу суду 22.07.2020 року представник приватного виконавця адвокат Репак В.В. подав письмові заперечення, згідно яких просить відмовити у задоволенні скарги. Представник зазначає, що посилаючись на заниженість вартості об`єкта оцінки, на підтвердження своїх доводів, скаржниця надає висновок про вартість майна, що виконаний ПП «оціночна компанія «Апекс» 30.05.2019 року, згідно якого вартість об`єкта оцінки становить 1 625 000, 00 грн. без ПДВ. Проте, як вбачається з висновку про вартість майна, що долучений скаржницею, метою оцінки є визначення вартості майна для суду. Крім того, долучено лише висновок, а не увесь звіт в цілому. Додатково зазначив, що спірна квартира використовувалась для діяльності туристичного агентства, тому ФОП ОСОБА_2 було використано для порівняння аналогічні об`єкти нежитлової нерухомості, що повністю відповідає вимогам законодавства про оціночну діяльність. Даний факт підтверджується постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2019 р. у справі №2-2269/11 (номер провадження №22-ц/811/1881/19) з якої вбачається, що на підставі наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №610 від 19.10.2007р. дозволено використання зазначеної квартири як нежитлової, при умові заборони встановлення у цих приміщеннях гральних автоматів. А тому, позиція скаржника про те, що ціна встановлена у висновку експерта не є ринковою, спростовується як суттю і порядком проведення торгів, так і позицією висловленою у постанові Верховного суду від 25.09.2018 року в справі №5010/1127/2012-Б-25/25, а саме: метою аукціону як способу реалізації є , передусім, відчуження майна за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто, ціна майна формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції. З наведеного вбачається, що початкова вартість не впливає на ціну реалізації майна, оскільки в межах процедури реалізації майна його вартість може бути як знижена, так і збільшена в залежності від стану майна, попиту, пропозиції. Враховуючи наведене, просить відмовити повністю у задоволенні скарги.

В чергове судове засідання скаржниця ОСОБА_1 повторно подала клопотання про відкладення розгляду справи. Дане клопотання скеровано на електронну адресу суду із вкладенням, щодо результатів тесту на коронавірус.

В судове засідання представник приватного виконавця адвокат Репак В.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності приватного виконавця.

Надав суду письмові пояснення в порядку ст.43 ЦПК України. Додатково пояснив наступне. Скаржницею ОСОБА_1 не здійснено рецензування оскаржуваного звіту. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника. В постанові від 06.12.2018 року в справі №710/1281/17 та від 28.08.2019 року в справі №916/801/18 Верховний Суд зазначив, що скаржник не вчиняв визначених чинних законодавством дій на спростування оцінки майна в оспорюваному висновку про вартість майна, а саме не подавав його рецензування, оскільки у разі незгоди із результатами оцінки майна, боржник мав право звернутися за призначенням саме рецензування звіту про оцінку майна. Законом чітко встановлено, що для визначення неналежності, необ`єктивності, невірності виконання висновку експертом законодавцем передбачено спеціальний інструмент - рецензування висновку експерта, який проводиться спеціальний суб`єктом, який має спеціальні знання та кваліфікацію. Таким чином, з метою доведення своїх тверджень щодо невірності висновку, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності оцінювачем ФОП ОСОБА_2 скаржником не надано рецензування звіту. Таким чином скаржником не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами свої доводи щодо протиправності висновку про вартість майна.

Крім цього, представник зазначає, що приватний виконавець Пиць А.А. самостійно звернувся до рецензента - провідного експерта-оцінювача ОСОБА_3 про необхідність проведення рецензії на звіт про незалежну оцінку вартості двокімнатної квартири, що дозволена для використання як нежитлова, загальною площею 65,7 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., що був виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 . За результатами рецензування оскаржуваного звіту рецензент зазначив, що звіт, який був предметом рецензування, в цілому відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не могли вплинути на достовірність оцінки. Звіт може використовуватись з метою, визначеною вище по тексту, без додаткових доопрацювань. Окрім того, в запереченні на скаргу наведені основні висновки рецензента за результатами рецензування оскаржуваного звіту та додано вказану рецензію. Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-Ш).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. У своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна. Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна. Саме до цього зводяться висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі № 717/325/14-ц.

В постанові Верховного Суду від 08 червня 2018 року по справі №2/106 зазначено, що норми Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" не містять ні обов`язку у державного виконавця проводити перевірку дотримання оцінювачем, при проведенні оціночних процедур вимог вищезазначених Законів та Нацстандартів та не встановлюють відповідальність саме державного виконавця за їх недотримання оцінювачем, оскільки державний виконавець не наділений професійними знаннями для таких дій.

Відтак вважає, що скаржником не доведено протиправність висновку про вартість майна, не надано доказів, які підтверджують необ`єктивність та неправильність проведення оцінки майна оцінювачем. Відтак просить у задоволенні скарги відмовити та вирішити питання про стягнення із ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Пиць А.А. судові витрати на правову допомогу.

Розглянувши вищезгадану заяву скаржниці ОСОБА_1 про відкладення судового розгляду справи «на інший день», суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї заяви, з огляду на наступне.

Крім цього, скаржниця ОСОБА_1 зверталась із клопотаннями про відкладення розгляду справи 11.06.2020 року та 26.10.2020 року.

Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду з 03 червня 2019 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданому до суду позові шляхом подачі заперечень назаяву, письмових пояснень та заперечень на ці пояснення тощо.

Станом на час судового розгляду справи введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше трьох місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).

Щодо посилання на звернення Ради суддів України з проханням «утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи», то дана справа не передбачає обов`язкової присутності в судових засіданнях її учасників. Враховуючи, що скаржниця скористалась своїм правом, передбаченим ЦПК України та подав наведену скаргу, в якій чітко висловлена її позиція щодо задоволення заявленого такої та додаткової аргументації не потребує.

В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак, ні від сторони позивача, ні від його представника заяви до суду про участь у судовому розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.

Відповідно до ч.2ст. 450 ЦПК Українинеявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За вищенаведених обставин суд вважає можливим завершувати судовий розгляд справи за відсутності скаржниці та її представника на підставі наявних у справі даних та доказів.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні письмові докази в межах доводів скарги, дослідивши виконавче провадження в копії, приходить до наступного висновку.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. перебуває виконавчий лист №2/465/441/15, виданий 24.11.2015 року Франківським районний судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №24/160-07К від 15.10.2009 року у розмірі 6 226 620, 96 грн. та понесені останнім судові витрати в розмірі 1700 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви, а всього разом 6 228 440, 96 гривень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 02.07.2018 року відкрито виконавче провадження № 56658207.

Постановою приватного виконавця від 19.10.2018 року здійснено опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постановою приватного виконавця від 15.05.2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

До приватного виконавця 16.05.2019 року надійшов звіт про належну оцінку вартості двокімнатної квартири, що дозволена для використання як нежитлова, загальною площею 65,7 м2, , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця від 15.05.2019 року, суб`єктом оціночної діяльності призначено ОСОБА_2 .

У висновку про вартість майна зазначено, що ринкова вартість об`єкта оцінки, станом на дату оцінки, може становити 1 203 000 ( один мільйон двісті три тисячі гривень) без ПДВ.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. 16.05.2018 року №1498, скеровував ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» копію висновку про вартість двокімнатної квартири, що дозволена для використання як нежитлова, загальною площею 65,7 м2,, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15.05.2019 року, виданого суб`єктом оціночної діяльності фізичною - особою підприємцем ОСОБА_2 16.05.2019 року.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій приватного виконавця щодо визначення вартості майна, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч. 1ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно ч. 1-3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Матеріали справи не містять доказів щодо погодження між стягувачем та боржником вартості майна, які були б надані приватному виконавцю, також про таке погодження не зазначила та не надав доказів цьому скаржниця, у зв`язку з чим суд вважає правомірним призначення приватним виконавцем суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

На виконання вимог ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем Пиць А.А. своєю постановою від 15.05.2019 р. у ВП №56658207 призначив суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ОСОБА_2 (Сертифікат №932/18 суб`єкта оціночної діяльності від 03 грудня 2018 року, дійсний до 03 грудня 2021 року), якому доручив провести та визначити в процесі примусового виконання рішення суду вартість майна боржника, а саме квартири загальною площею 65,7 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 .

У відповідності до звіту про незалежну оцінку вартісті двокімнатної квартири, що дозволена для використання як нежитлова, загальною площею 65,7 м2,, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15.05.2019 року, виданого суб`єктом оціночної діяльності фізичною - особою підприємцем ОСОБА_2 16.05.2019 року, складає 1 203 000 ( один мільйон двісті три тисячі гривень) без ПДВ. При цьому ФОП ОСОБА_2 використаний порівняльний підхід у визначенні ринкової вартості нерухомого майна із застосуванням норм Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національний стандарт №1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав» та Національний стандарт №2 «Оцінка нерухомого майна».

Частиною 5ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Як зазначив представник приватного виконавця та що підтверджено матеріалами справи, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. 16.05.2018 року №1498, скеровував ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» копію висновку про вартість двокімнатної квартири, що дозволена для використання як нежитлова, загальною площею 65,7 м2,, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15.05.2019 року, виданого суб`єктом оціночної діяльності фізичною - особою підприємцем ОСОБА_2 16.05.2019 року. На підтвердження доводів в цій частині приватним виконавцем надано докази направлення на адресу боржника кореспонденції, даний фак. Не заперечується і скаржницею. Як вбачається з матеріалів скарги, 28.05.2019 року у відділенні поштового зв`язку скаржницею отримано рекомендований лист від приватного виконавця Пиць А.А., яким повідомлялось про проведену 16.05.2019 року оцінку вартості належної їй квартири АДРЕСА_2 . Роз`яснено право на її судове оскарження згідно положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», а також надано висновок про вартість майна.

Перебіг строку на оскарження результатів оцінки в даному випадку розпочався 28.05.2019 року, оскільки саме цього дня скаржницею отримано поштою копію висновку про оцінку майна, та скарга подана у межах строку, передбаченого ст. 447 ЦПК України.

У відповідності до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особасам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльностіздійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

При цьому, оскарження дій приватного виконавця з визначення вартості майна безпосередньо до суду може мати місце у випадку порушення саме приватним виконавцем процедури визначення вартості майна. В разі незгоди сторони виконавчого провадження саме із результатами оцінки, застосуванню підлягають також положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оскаржуючи результати оцінки належного ОСОБА_1 майна, остання зазначає, що суб`єктом оцінки порушено вимоги стандартів в частині порядку проведення оцінки майна, оскільки фактично ознайомлення з об`єктом оцінки не відбулось, огляд майна не проводився, що позбавляє суб`єкта оцінки скласти достовірний, повний та неупереджений звіт про оцінку майна. Також скаржниця зазначає, що у спірному висновку про вартість майна, зазначено, що ринкова вартість об`єкта оцінки може становити 1 203 000 грн., що на момент оцінки складало не повних 46 тис. доларів США. З метою перевірки об`єктивності проведеного висновку скаржниця звернулась до ПП «оціночна компанія «Апекс» та замовила ще один висновок. Так, згідно висновку про вартість майна від 30.05.2019р. проведеного фахівцями ПП «Оціночна компанія «Апекс» вартість об`єкта оцінки двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 , складає 1 625 000 грн., що на момент оцінки становить майже 61 тис. доларів США. Таким чином різниця між висновком проведеним ФОП ОСОБА_2 та ПП «оціночна компанія «Апекс» складає 422 000 грн., що становить майже 16 тис. доларів США. За наведених обставин скаржниця вважає те, що ціна встановлена у висновку ФОП ОСОБА_2 не є ринковою, а тому продаж спірної квартири по зазначеній ціні призведе до незаконного її відчуження.

Таким чином, вимоги скарги фактично зводяться до порушення порядку проведення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, який у своїй діяльності є незалежним від приватного виконавця, а приватний виконавець не є особою, відповідальною за результати оцінки майна.

Щодо доводів скаржниці, що результати оцінки є заниженими, оскільки згідно Висновку про вартість від 30.05.2019 року, оціночна вартість квартири становить 1 625 000 грн. без врахування ПДВ, суд не приймає ці доводи, оскільки у звіті ФОП ОСОБА_2 вартість квартири визначено на дату проведення експертної оцінки, а саме на 16.05.2019р., а скаржником надано відомості щодо вартості об`єкта оцінки станом на 30.05.2019р.

При цьому суд бере також до уваги те, що скаржником не надано жодних доказів на підтвердження заниження названим суб`єктом оціночної діяльності вартості майна боржника.

Частиною першою статті 12 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону № 2658-III оцінка майна це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом пункту 2 частини другої статті 4 Закону №2658-ІІІ однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (стаття 13 Закону №2658-ІІІ).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження 18-18гс18) зроблено висновок, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених законом випадків; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини третя, четверта статті 12 ЦПК України).

З огляду на усе наведене, суд вважає, що приватний виконавець Пиць А.А., залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до вимог цього ж Закону, визначив ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Окрім цього, згідно сг. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Вказаною статтею встановлено спеціальні вимоги щодо особи, яка здійснює рецензування звіту про оцінку майна, яке здійснюється з метою його критичного розгляду щодо повноти, правильності виконання та відповідності застосовуваних процедур.

Відтак рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 27.08.2020 року у справі № 295/11078/14-ц, в постанові від 29.04.2020 року по справі №826/6706/18.

Окрім цього, в постанові від 06.12.2018 року в справі №710/1281/17 та від 28.08.2019 року в справі №916/801/18 Верховний Суд зазначив, що скаржник не вчиняв визначених чинних законодавством дій на спростування оцінки майна в оспорюваному висновку про вартість майна, а саме не подавав його рецензування, оскільки у разі незгоди із результатами оцінки майна, боржник мав право звернутися за призначенням саме рецензування звіту про оцінку майна. Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постановах: від 07 жовтня 2020 року по справі №2-2661/10; від 01 липня 2020 року по справі №2-1160/11 (провадження №61-36951св18); від 06 грудня 2018 року в справі № 710/1281/17; від 28 серпня 2019 року по справі № 916/801/18.

Згідно постанови від 03.02.2021 року по справі №442/6491/17 (провадження № 61-14766св20) Верховний Суд зазначив, що боржник був достовірно обізнаний про арешт належного йому майна з метою його примусової реалізації для погашення боргу, однак не запропонував свою вартість арештованого майна та не спрямував зусиль на досягнення згоди зі стягувачем щодо вартості арештованого майна. При цьому заявник, отримавши повідомлення від приватного виконавця про результати оцінки описаного та арештованого майна, не скористався законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки - рецензування звіту з оцінки. В постанові Верховного Суду від 11.03.2021 року в справі №755/6875/18 (провадження №61-8091св20) зазначено, що рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.

Законом чітко встановлено, що для визначення неналежності, необ`єктивності, невірності виконання висновку експертом законодавцем передбачено спеціальний інструмент - рецензування висновку експерта, який проводиться спеціальний суб`єктом, який має спеціальні знання та кваліфікацію.

Таким чином, з метою доведення своїх тверджень щодо невірності висновку, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності оцінювачем ФОП ОСОБА_2 скаржником не надано рецензування звіту. Отже, саме рецензія на звіт про визначення вартості майна є належним та допустимим доказом неповноти, неправильності виконання та невідповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

В свою чергу, приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович самостійно звернувся до рецензента - провідного експерта-оцінювача ОСОБА_3 про необхідність проведення рецензії на звіт про незалежну оцінку вартості двокімнатної квартири, що дозволена для використання як нежитлова, загальною площею 65,7 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., що був виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 .

За результатами рецензування оскаржуваного звіту рецензент зазначив, що звіт, який був предметом рецензування, в цілому відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не могли вплинути на достовірність оцінки. Звіт може використовуватись з метою, визначеною вище по тексту, без додаткових доопрацювань. Окрім того, в запереченні на скаргу наведені основні висновки рецензента за результатами рецензування оскаржуваного звіту та додано вказану рецензію.

Законом України № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків. У своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі № 717/325/14-ц.

Отож, у відповідності до ч.6 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено звернення платників за їх замовленням до суб`єкту оціночної діяльності на предмет рецензування звітів про оцінку на платній основі, чим скаржник не скористався.

Таким чином, оскільки за результатами розгляду скарги не встановлено порушень приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав і інтересів боржника ОСОБА_1 , а оскаржувані процесуальні рішення та дії приватного виконавця Пиця А.А. відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», то підстави для задоволення скарги відсутні.

За встановлених обставин в задоволенні скарги належить відмовити в повному обсязі.

Відтак суд вважає за можливе також вирішити питання щодо понесених судових витрат сторонами даного судового провадження.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як передбачено ст. ст. 15, 60, 62 ЦПК України та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження адвоката як представника посвідчується довіреністю або ордером.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що 10.06.2020 року між Адвокатським бюро "Віталія Репака" та Приватним виконавцем Пиць А.А. укладено Договір про надання правової допомоги № 29. На виконання умов договору, Адвокатським бюро виставлено рахунок для оплати послуг за правничі послуги. Згідно даного розрахунку, судом встановлено, що при визначенні розміру оплати на правову допомогу Адвокатське бюро керується п.4.3 Договору, відповідно до якого вартість години роботи Адвокатського бюро, Адвоката, що призначений Адвокатським бюро для надання правової допомоги Клієнту за цим Договором, складає 1000, 00 (одна тисяча гривень) грн. за 1 (одну) годину роботи Адвокатського бюро, Адвоката, що призначений Адвокатським бюро для надання правової допомоги Клієнту за цим Договором. Адвокатським бюро надано Клієнту - приватному виконавцю Пиць А.А. - наступні правничі послуги:

1.ознайомлення з матеріалами судової справи №2-2269/11 (провадження 4-с/465/3/20) за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. - 1 година, що становить до оплати 1000, 00 (одна тисяча гривень);

2.аналіз та вивчення документів, консультування Клієнта по справі №2-2269/11 (провадження 4- с/465/3/20) - 1 година, що становить до оплати 1000, 00 (одна тисяча гривень);

3.підготовка та складання заперечення на скаргу по справі №2-2269/11 (провадження 4- с/465/3/20) - 4 години, що становить до оплати 4000, 00 (чотири тисячі гривень);

4.аналіз та вивчення судової практики Верховного Суду, практики ЄСПЛ для підготовки та складання відзиву на апеляційну скаргу по справі №2-2269/11 (провадження 4-с/465/3/20) - 2 години, що становить до оплати 2000, 00 (дві тисячі гривень).

Загальний розмір гонорару за надання Клієнту правової допомоги згідно рахунку №1 складає 8000, 00 (вісім тисяч гривень) грн.

Приватним виконавцем Пиць А.А. 23.07.2020 року здійснено оплату за правничі послуги згідно рахунку №1 від 20.07.2020 року на підставі договору про надання правової допомоги №29 від 10.06.2020 року по справі №2-2269/11, що стверджується платіжним дорученням №2357 від 23.07.2020 року.

Із врахуванням наведеного, а також складністю справи, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн., належним чином підтверджені та обґрунтовані.

Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу є доведеними, сума яких відповідає наданому суду розрахунку, що дає підстави для стягнення таких з ОСОБА_1 ..

Керуючись статтями 258-264, 447, 449, 450, 451, ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича судові витрати по справ, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч гривень) грн.

Сторони:

Скаржник: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович, адреса: 79053, м.Львів, вул. Перфецького, 2а, офіс 256

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК Українита може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 29.03.2021 року.

Суддя Мартьянова С.М.