Справа № 2/593/204/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Соколовській Н.Я.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Бережани справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, вказуючи, що його внучка ОСОБА_4 з вересня 2019 року не проживає у належному йому на праві спільної сумісної власності житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , а так як її реєстрація у вказаному житловому будинку перешкоджає йому скористатися своїм правом на оформлення житлово-комунальної субсидії, звернувся до суду з позовом про визнання її особою, що втратила право на користування цим житлом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав, просив їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надіслала письмову заяву, у якій вказала, що вона позов визнає та не заперечує проти розгляду справи у її відсутності.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги письмову заяву відповідачки, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_6 та двома синами є співвласниками будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказаний факт підтверджується поясненнями представника позивача та оглянутою в судовому засіданні довідкою за № 355, виданою 5 травня 2021 року Божиківським старостинським округом.

Пояснення представника позивача, які підтверджені оглянутими в судовому засіданні доказами, свідчать про те, що відповідачка по справі ОСОБА_5 , яка є внучкою позивача, у вересні 2019 року залишила вказане житло, і з цього часу у ньому не проживає, хоч і по теперішній час значиться прописаною в ньому, а через формальну реєстрацію відповідачки у вказаному будинку позивач не має можливості скористатися своїм правом на житлові субсидії, що ставить його у скрутне матеріальне становище, а тому позивач наполягає на задоволенні його позовних вимог.

А так як судом встановлено, що у житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідачка лише значиться формально прописаною та понад встановлені Законом строки без поважних на те причин у ньому не проживає, та відповідачка визнала позов про що вказала у поданій нею суду письмовій заяві, а визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб, тому суд, враховуючи той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому у відповідності з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачкою позову суд вважає необхідним ухвалити рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 908грн., що підтверджується долученою до справи квитанцією № 54 від 27 травня 2021 року, та до початку розгляду справи по суті відповідачка визнала позов про що вказала у поданій нею письмовій заяві, тому відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір позивачу слід повернути пятдесят відсотків сплаченого ним судового збору, що в грошовому виразі становить 454 гривні.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, ч. 1 ст.142, ч.4 ст. 206, ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України та ч.2 ст. 405 ЦК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати ОСОБА_7 особою, що втратила право на користування житлом, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у Тернопільської області повернути із спеціального фонду Державного бюджету України позивачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_1 , пятдесят відсотків сплаченого ним судового збору, що в грошовому виразі становить (чотириста пятдесят чотири) гривні.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.