Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2021 Справа №607/1401/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого: Братасюка В.М.

за участю секретаря: Паславської О.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великогаївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідо ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба ОСОБА_3 , після їх смерті відкрилася спадщина, у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , проте успадкувати спадкове майно вона не має можливості, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім`я спадкодавців та державна реєстрація права власності на житловий будинок, що є перешкодою в оформлені права власності на спадкове майно. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подано суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.04.1991 року за реєстровим №201 та інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 28.12.2015 року №745, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 станом на 24.12.2015 року рахується за: 1/3 ОСОБА_2 , 1/3 ОСОБА_3 , 1/3 ОСОБА_5 .

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону.

Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, вказане домоволодіння належало вищезазначеним членам колгоспного двору в рівних частинах по 1/3на праві сумісної власності.

06.05.2004 року ОСОБА_2 склав заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Грабовецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за реєстром №36, згідно якого він заповів ОСОБА_6 все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і все те, на що він за законом матиме право.

Дівоче прізвище позивача ОСОБА_1 « ОСОБА_7 » (що стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 серія НОМЕР_1 від 31.10.1983 року).

02.02.2002 року позивач після укладення шлюбу з ОСОБА_9 , змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (що вбачається із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвище від 21.01.2021 року).

17.03.2006 року шлюб із ОСОБА_9 було розірвано.

06.05.2006 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_11 та змінила прізвище на « ОСОБА_12 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 11.02.2006 року Грабовецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №1.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Законодавцем у статях 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої та другої статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина 1 статті 1221 Цивільного кодексу України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1221 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на день смерті, за адресою АДРЕСА_1 , були зареєстровані: дружина ОСОБА_3 , 1934 року народження; мати ОСОБА_5 , 1911 року народження (стверджується довідкою №520 від 03.12.2020 року).

Відповідно до ч.1 ст. 1268 та ч.1 ст. 1269 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а згідно ч.1 ст. 1270 цього ж Кодексу така заява повинна бути подана у шестимісячний строк, який починається з дня відкриття спадщини.

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.11.2020 року №1980/02-31 вбачається, що державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, заведена спадкова справа за №316/2006 після смерті ОСОБА_2 за заявою внуки померлого ОСОБА_13 про прийняття спадщини за заповітом за №486 від 25.07.2006 року. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Таким чином право на спадкування 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1 за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 має позивач ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 22.12.2006 року Грабовецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №15.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 на день смерті, за адресою АДРЕСА_1 , була зареєстрована: невістка ОСОБА_3 , 1934 року народження (стверджується довідкою №519 від 03.12.2020 року).

В силу вимог статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином ОСОБА_3 вступила в управління спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 - 1/3 частиною житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1 та є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки, як вбачається з довідки №19 від 20.01.2021 року виданою Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 з 01.01.1958 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 до дня її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.04.2009 року ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений Салабай І.Т., секретарем виконкому Грабовецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за реєстром №03, згідно якого вона заповіла ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруда, який розташований в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 25.06.2011 року Грабовецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №07.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, а саме: 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

На день смерті з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ніхто не був зареєстрований (стверджується довідкою від №518 від 03.12.2020 року).

Отже, спадкоємцем за заповітом, а зокрема 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруда, який розташований в АДРЕСА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 .

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.

В силу вимог статті 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Таким чином, право на спадкування у п`яту чергу за законом 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруда, який розташований в АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , що не охоплена заповітом, має внука (друга ступінь споріднення) спадкодавця позивач ОСОБА_1 (що стверджується свідоцтвом про народження матері позивача ОСОБА_1 ОСОБА_14 серія НОМЕР_5 від 12.01.1961 року та свідоцтвом про одруження батьків позивача серія НОМЕР_6 від 11.08.1979 року).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.11.2020 року №1979/02-31 вбачається, що державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, заведена спадкова справа за №907/2011 після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом за №1617 від 21.12.2011 року. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися .

Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.11.2020 року №1980/02-31 та від 27.11.2020 року №1979/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами після діда ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та після баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавці не отримали за життя правовстановлюючий документ на належне їм майно та не здійснили державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 127,7 кв.м., житловою площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та баби ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 127,7 кв.м., житловою площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та баби ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк