Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В., Нізова А.Р.,

представника позивача - Жуковської А.О.,

представника відповідача - ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року позивач Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, посилаючись на наступні обставини.

При реєстрації в ЦЗ ОСОБА_1 надані документи, передбачені Постановою КМУ від 09 вересня 2018 р, N 792 "Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу", згідно якої реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за умови пред`явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту, інших документів ЦЗ не вимагає. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року N 58, чітко визначено, які відомості повинні вноситися до трудової книжки.

В Білоцерківському центрі зайнятості гр. ОСОБА_1 зареєструвалась, як така, що шукає роботу 08.11.2019 р., 08.11.2019 р. відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних надано статус безробітного та встановлена допомога по безробіттю відповідно до Законів України: «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

12.11.2019 р. наказом НТ191112 відповідно до прийнятих рішень по особі від 12.11.2019 р. Білоцерківським МРЦЗ надано статус безробітного ОСОБА_1 (за її особистою заявою).

15.11.2019 р. наказом НТ191115 відповідно до прийнятих рішень по особі Білоцерківським МРЦЗ призначено допомогу по безробіттю безробітної ОСОБА_1 відповідно до пп. 1, 3, 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Законів України: «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення» та складено відповідний акт.

Актом № 127 від 28.08.2020 р. Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості встановлено, що перебуваючи на обліку в Білоцерківському МРЦЗ, як безробітна гр. ОСОБА_1 перебувала в цивільно-трудових відносинах з ТОВ «07 Продакшн», що підтверджується цивільно-правовим договором від 08.01.2019 р. № 34 про надання відповідних послуг по розробці та написанню сценарію Телепроекту «Вещдок». Строк дії договору з 08.01.2019 р. по 27.12.2019 р.

На підставі вищезазначеного акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ 31.08.2020 р. винесено наказ про повернення гр. ОСОБА_1 виплаченої допомоги по безробіттю, за період з 08.11.2019 р. по 28.08.2020 р. в сумі - 66 219,86 грн., який разом з претензією №782/1052/02/01-24 від 26.08.2020 р. направлено відповідачу. Однак, добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було.

Таким чином гр. ОСОБА_1 з 08.01.2019 р. відносилась до категорії зайнятого населення.

Необхідною умовою для отримання допомоги по безробіттю є наявність у особи статусу безробітного. В даному випадку, оскільки, як зазначалося вище, відповідач перебував у цивільно-правових відносинах, згідно законодавства «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» отримання ОСОБА_1 з 08.11.2019 р. допомоги по безробіттю та інших соціальних послуг є безпідставним.

Під час перебування на обліку в центрі зайнятості відповідачем було надано недостовірну інформацію щодо власної зайнятості.

Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю в сумі - 66 219.86 грн. та судовий збір в сумі - 2 102,00 грн., згідно платіжного доручення № 217 від 27 лютого 2020 р. ( а. с. 1-9 ).

Ухвалою судді від 03 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 19 січня 2021 року ( а. с. 72-73 ).

05 січня 2021 року за вх. № 104 судом отримано відзив на позовну заяву позивача, в якій відповідач просила суд в задоволенні позову Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що 08 листопада 2019 року вона, ОСОБА_1 , звернулась до позивача щодо надання їй статусу безробітного. При зверненні нею було надано основні документи, як то паспорт, код, трудова книжка. Також вона вказала попередній вид зайнятості на підставі цивільно-правового договору з ТОВ «07 Продакшн» та надала працівнику позивача договір № 34 від 08.01.2019 року, укладений між нею та ТОВ «07 Продакшн», додаткові угоди до договору та акти прийому-передачі сценаріїв телепроекту. Ознайомившись з наданими нею документами, їх їй повернули та надали для підпису бланки заяви про надання (поновлення) статусу безробітного та заяви про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

12 листопада 2019 року їй було надано статус безробітної та з 15 листопада 2019 року призначено допомогу по безробіттю.

З 08 листопада 2019 року вона сумлінно виконувала свої обов`язки зареєстрованого безробітного, відвідувала Центр зайнятості у визначений їй час та надавала всі затребувані від неї відомості.

Також вона отримувала виплати допомоги по безробіттю як єдиний засіб до існування.

Однак, 22 вересня 2020 року вона отримала від позивача претензію від 02.09.2020 року № 782/1052.02/01.24 про повернення коштів.

Отже, Договір №34 від 08.01.2019 року був укладений до набуття нею статусу безробітної, винагорода отримана також до набуття статусу безробітного. Згідно з відомостями з персональної картки долученої до матеріалів справи представником позивача, та Довідки від 28.09.2020 року, що подавалась нею разом із відповіддю на претензію, у листопаді-грудні 2019 року вона не отримувала доходу/винагороди за цивільно-правовим договором.

З огляду на викладене, сам по собі факт наявності цивільно-правового договору, враховуючи неотримання будь-якого заробітку, доходу чи винагороди за договором за період перебування на обліку як безробітня, не позбавляє її статусу безробітної та не може впливати на умови призначення і виплати їй допомоги по безробіттю, оскільки не відповідає змісту поняття "зайнятість" в розумінні Закону України "Про зайнятість населення". Відтак, сама лише наявність договору, зобов`язання за яким виконані, не може бути підставою для стягнення з неї допомоги по безробіттю за весь час перебування на обліку у центрі зайнятості.

Так, при звернення 08.11.2019 року до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості нею надавалась інформація щодо цивільно-правового договору та відсутність заробітку або інших доходів. Також вона є зазначеною в документах позивача, таких як: персональна картка, додаток 3 до персональної картки (Періоди зайнятості та страховий стаж особи), даних про особу з ДРЗДСС - тобто вона ні в якому разі не приховувала ніяких відомостей.

Крім того, ця інформація не є конфіденційною, і позивач не був позбавлений права перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного та призначення виплат допомоги по безробіттю.

Форма заяви про надання (поновлення) статусу безробітного, яка була підписана нею, затверджена наказом Міністерства соціальної політики України і всі зазначені в ній відомості є достовірними. Форма вказаної заяви не передбачає зазначення в ній інших відомостей, відсутність яких позивачем на даний час тлумачиться як приховування інформації з її боку.

Таким чином, факт незаконного отримання нею допомоги на випадок безробіття та порушення нею вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття", в частині надання недостовірних даних про обставини, які впливають на виплату допомоги по безробіттю, місця не мав ( а. с. 77-82 ).

16 січня 2021 року за вх. № 1255 судом отримано відповідь на відзив, в якому позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача незаконно одержану допомогу. Наголошували на тому, якщо б, ОСОБА_1 зазначила, що між нею та з ТОВ «07 Продакшн», є цивільно-правовий договір № 34 від 08.01.2019 року, то вона не отримала б статусу безробітного і як наслідок, не отримала допомогу по безробіттю та інших соціальних послуг, які надаються тільки тим особам, що мають відповідний статус ( а. с. 93-99 ).

Розгляд даної справи з 19 січня 2021 року було відкладено у зв`язку з заявою представника відповідача по справі на 15.02.2021 року ( а. с. 103 ), а 15.02.2021 року по справі було оголошено перерву до 22.03.2021 року ( а. с. 105-108 ).

В судовому засіданні представник позивача Жуковська А.О., яка діє на підставі довіреності підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в ній, просила вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити Білоцерківському міськрайонному центру зайнятості у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є працівником в Білоцерківському міськрайонному центру зайнятості та безпосередньо перевіряла документи, які були надані відповідачем ОСОБА_1 та вона заповнювала персональну картку. На питання суду підтвердила, що відповідач ОСОБА_1 надавала їй разом із іншими документами договір № 34 від 08.01.2019 року між ТОВ «07 Продакшн» та ОСОБА_1 . Нею було чітко встановлено, що зазначені відносини були припинені в жовтні 2019 року. Документи були належним чином перевірені, підстав для відмови в наданні відповідачу статусу безробітного не встановлено.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського центру зайнятості, як така, що шукає роботу 08.11.2019 року.

12 листопада 2019 року наказом НТ191112 відповідно до прийнятих рішень по особі від 12.11.2019 року Білоцерківським МРЦЗ надано статус безробітного ОСОБА_1 (за її особистою заявою).

15 листопада 2019 року наказом НТ191115 відповідно до прийнятих рішень по особі Білоцерківським МРЦЗ призначено допомогу по безробіттю безробітної ОСОБА_1 відповідно до пп. 1, 3, 4 ст. 22 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", розмір допомоги по безробіттю застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Визначення осіб, які вважаються безробітними надано в ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" відповідно до якої, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Дана норма кореспондує з положеннями викладеними п. 14 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою КМ України від 19 вересня 2018 р. N 792.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути; особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штагу) працівників.

З наведених вище правових положень випливає, що право на допомогу по безробіттю мають виключно громадяни, які визнані в установленому порядку безробітними. При цьому безробітними вважаються ті громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку та готові та здатні приступити до роботи.

Відповідно до "Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним" затверджено спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України. Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009р.№ 60/62. постановою правління Пенсійного фонду від 13.02.2009р. № 7-1 га зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009р. № 232/16248. за результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що їх проводили.

Встановлено, що при реєстрації в ЦЗ ОСОБА_1 надані документи, передбачені Постановою КМУ від 09 вересня 2018 р. N 792 "Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу", згідно якої реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за умови пред`явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту, інших документів ЦЗ не вимагає. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року N 58 чітко визначено, які відомості повинні вноситися до трудової книжки.

Позивачем Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та " Про зайнятість населення", де позивачем було складено відповідний акт.

Актом № 127 від 28.08.2020 року Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, встановлено, що перебуваючи на обліку в Білоцерківському МРЦЗ, як безробітна гр. ОСОБА_1 перебувала в цивільно-трудових відносинах з ТОВ «07 Продакшн», що підтверджується цивільно-правовим договором від 08.01.2019 р. № 34 про надання відповідних послуг по розробці та написанню сценарію Телепроекту «Вещдок». Строк дії договору з 08.01.2019 р. по 27.12.2019 р.

На підставі вищезазначеного акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ 31.08.2020 р. винесено наказ про повернення гр. ОСОБА_1 виплаченої допомоги по безробіттю, за період з 08.11.2019 р. по 28.08.2020 р. в сумі 66 219.86 грн., який разом з претензією №782/1052/02/01-24 від 26.08.2020 р. направлено відповідачу, однак, добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було.

Відповідно до пп. 3 п. 4 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

У разі якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявності на те підстав, то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму, в іншому разі відповідна сума виплаченої по безробіттю допомоги стягується з неї у встановленому законом порядку.

Частина 3 цієї статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" зазначає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до абз. 13.17. п. 30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 19.09.2018 №792. центр зайнятості припиняє реєстрацію: досягнення зареєстрованим безробітним встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або призначення пенсії за віком на пільгових умовах чи за вислугу років; встановлення факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Незастраховані особи, яким виплачується забезпечення та надаються соціальні послуги за цим Законом, виконують обов`язки та несуть відповідальність, так як і застраховані особи.

Встановлено та підтверджено наявними доказами, доданими позивачем до матеріалів справи, що відповідачу було призначено допомогу по безробіттю з листопада 2019 року по серпень 2020 року, про що свідчить Довідка, видана позивачем.

Звертаючись до суд з вказаними вимогами, позивач просить стягнути з відповідача отриману суму допомоги по безробіттю, як отриману відповідачем незаконно.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, як встановлено в судовому засіданні підставою для звернення до суду з боку позивача слугувало те, що відповідач звертаючись до позивача з заявою про отримання допомоги по безробіттю не зазначила, що між нею та ТОВ «07 Продакшн» існує цивільно-правовий договір № 34 від 08.01.2019 року.

Але, вищевказане спростовується матеріали справи, а саме персональною карткою, яка міститься в матеріалах справи, в якій зазначено останній вид зайнятості ТОВ «07 Продакшн».

До того ж, свідок ОСОБА_3 , яка є працівником в Білоцерківському міськрайонному центру зайнятості та безпосередньо перевіряла документи, які були надані відповідачем ОСОБА_1 , заповнювала персональну картку в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 надавала їй разом із іншими документами договір № 34 від 08.01.2019 року між ТОВ «07 Продакшн» та ОСОБА_1 . Нею було чітко встановлено, що зазначені відносини були припинені в жовтні 2019 року, а тому отримані нею та перевірені документи були належним чином перевірені, підстав для відмови в наданні відповідачу статусу безробітного не було встановлено.

Отже, в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи не було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 незаконно одержала допомоги по безробіттю.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач з 08.01.2019 року по 30 вересня 2019 року виконала свої зобов`язання за Договором № 34 від 08.01.2019 року, що підтверджується копіями Додаткових угод та Актів приймання-передачі Сценарію, однак з 01 жовтня 2019 року інших Додаткових угод між нею та ТОВ «07 Продакшн» укладено не було, жодних послуг відповідач за договором не надавала, інших винагород не отримувала.

Отже, відповідач не перебувала у трудових відносинах з ТОВ «07 Продакшн», не отримувала щомісячно заробітну плату, а з січня 2019 року до вересня 2019 нараховувалась винагорода за цивільно-правовим договором за виконання послуг, що оформлялось актами прийому-передачі.

Тому, сам по собі факт наявності цивільно-правового договору, враховуючи неотримання будь-якого заробітку, доходу чи винагороди за договором за період перебування на обліку як безробітня, не позбавляє позивача статусу безробітної та не може впливати на умови призначення і виплати їй допомоги по безробіттю, оскільки не відповідає змісту поняття "зайнятість" в розумінні Закону України "Про зайнятість населення". Відтак, сама лише наявність договору, зобов`язання за яким виконані, не може бути підставою для стягнення з неї допомоги по безробіттю за весь час перебування на обліку у центрі зайнятості.

Також, з довідки від 28.09.2020 року, наданої ТОВ «07 Продакшн» вбачається, що ОСОБА_1 надавала послуги Товариству про створенні програми власного виробництва «Вещдок» відповідно до укладеного цивільно-правового договору, який діяв з 08.01.2019 року до 27.12.2019 року № 34. Послуги заданим договором фактично надавались відповідно до укладених Додаткових угод та Актів до них. В період з жовтня по грудень 2019 року послуги виконавцем на надавались, оплати, за вказаний період, не проводились.

Отже, в період перебування на обліку як безробітна, відповідач не отримувала заробітку або інших доходів.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Отже, під час розгляду справи не знайшло своє підтвердження недобросовісності з боку відповідача при отриманні допомоги по безробіттю.

До того ж, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 , звертаючись до позивача з заявою про отримання статусу безробітної, не зазначила про наявність цивільно-правових відносин із ТОВ «07 Продакшн», а навпаки встановлено під час розгляду справи, що остання про такий договір наголошувала та надавала, що підтверджено свідком ОСОБА_3 , як відповідальним працівником, яка безпосередньо приймала документи у відповідача та заповнював персональну картку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Оскільки, позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1166, 1212, 1213, 1215 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 254, 263 - 265, 273, 274- 279, 353, 354 ЦПК України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Законом України "Про зайнятість населення", суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості ( адреса місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 36, код ЄДРПОУ: 2199887, МФО: 820172, IBAN UA 0706451 ДКСУ, м. Київ );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складено 29 березня 2021 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов