Справа № 689/1703/20
УХВАЛА

30 березня 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Кульбаби А.В., з участю: секретаря судового засідання Лебеденко О.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

встановив:

В провадженні Ярмолинецького районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності.

12 березня 2021 року позивача подав до суду заяву, в якій з метою забезпечення виконання рішення суду просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ПАТ КБ «Приватбанк», та забороною вчиняти будь-які дії щодо реєстрації переходу права власності на АДРЕСА_1 , що належить ПАТ КБ «Приватбанк». 25 березня 2021 року позивач надав суду квитанцію про сплату судового збору.

В заяві позивач зазначила, що станом на сьогодні згідно з документами, наявними в справі, власником майна є ПАТ КБ «Приватбанк», майно не перебуває під арештом чи забороною, а отже може бути відчужене власником в будь-який момент, що, в с свою чергу, утруднить виконання рішення по справі у випадку задоволення позову і вимагатиме від неї додаткових зусиль для захисту свого права. Крім цього, їй вже телефонують потенційні покупці, цікавляться об`єктом та земельною ділянкою під ним, повідомляючи при цьому, що Приватбанк готує майно до продажу.

Дослідивши матеріали, додані до заяви, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Твердження заявника про те, що відповідач (АТ КБ «Приватбанк») може відчужити майновий комплекс, нічим не обґрунтовані. Також не надано позивачем належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що до неї телефонують потенційні покупці та цікавляться об`єктом нерухомого майна.

Тобто, позивач не надав суду достатніх доказів, які б свідчили про те, що внаслідок незабезпечення позову шляхом накладення арешту та забороною вчинення будь-яких дій щодо реєстрації переходу права власності, це призведе до ускладнення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, суд приходить до переконання, що зазначені види забезпечення позову не є співмірними, і не відповідають змісту заявлених позовних вимог.

Таким чином, звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Кульбаба