Справа № 305/1337/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 березня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Готри Т.Ю.

за участі секретаря - Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рахівського районного суду від 30 серпня 2018 року (головуючий суддя Тулик І.І.) про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його частку,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 1989 року Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області між нею та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

Позивач вказує, що за час перебування у шлюбі сторони набули майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3 :

земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :08:001:0643, вартістю 68 714 грн;

земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :08:001:0642, вартістю 68 714 грн;

земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :08:001:0641, вартістю 144 533,40 грн;

земельну ділянку за адресою: полонина Драгобрат, Ясінянська селищна рада, Рахівський район, Закарпатська область, кадастровий номер: :08:001:0640, вартістю 144 533,40 грн;

будівлю туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача» за адресою: полонина Драгобрат, Ясінянська селищна рада, Рахівський район, Закарпатська область (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2010 року серії САЕ № 023261), вартістю 1 990 726,43 грн;

дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про державну реєстрацію прав від 29 жовтня 2010 року серії ССХ № 079972), вартістю 827 523,48 грн;

житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 ;

нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 серпня 2007 року серії САВ № 381811), вартістю 56 242,22 грн.

Вказуючи, що зазначене майно є спільною сумісною власність сторін, враховуючи те, що сімейні відносини у сторін погіршились, згоди щодо володіння, розпорядження, користування зазначеним вище майном ними не досягнуто, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частини спірного майна.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, надали суду укладену та підписану ними мирову угоду.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За умовами мирової угоди сторони погодили визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини у спільному майні подружжя, а саме: на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: полонина Драгобрат, Ясінянська селищна рада, Рахівський район, Закарпатська область, кадастровий номер: :08:001:0643 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25083632), вартістю 68 714 грн; на Ѕ частини земельної ділянки за адресою: полонина Драгобрат, Ясінянська селищна рада, Рахівський район, Закарпатська область, кадастровий номер: :08:001:0642 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25082884), вартістю 68 714 грн; на Ѕ частини земельної ділянки за адресою: полонина Драгобрат, Ясінянська селищна рада, Рахівський район, Закарпатська область, кадастровий номер: :08:001:0641 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24538761), вартістю 144 533,40 грн; на Ѕ частини земельної ділянки за адресою: полонина Драгобрат, Ясінянська селищна рада, Рахівський район, Закарпатська область, кадастровий номер: :08:001:0640 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24538518), вартістю 144 533,40 грн; на Ѕ частини будівлі туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача» за адресою: полонина Драгобрат, Ясінянська селищна рада, Рахівський район, Закарпатська область (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2010 року серії НОМЕР_1 ), вартістю 1 990 726,43 грн; на Ѕ частини дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про державну реєстрацію прав від 29 жовтня 2010 року серії ССХ № 079972), вартістю 827 523,48 грн; на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (вартістю 77 858 грн); на Ѕ частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 серпня 2007 року серії САВ № 381811) вартістю 56 242,22 грн. (а.с.211-212 том 1)

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Рахівського районного суду від 06 серпня 2018 року, скасовано.

ОСОБА_1 , який не є учасником справи, на таку ухвалу подав апеляційну скаргу, вважаючи, що судом вирішено питання про його права та інтереси.

Зазначає, що звертався до суду із заявою про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, оскільки рішенням Рівненського міського суду від 17 жовтня 2017 року у справі № 569/4362/15 з ОСОБА_3 на його користь стягнуто 500000 доларів США (13270000 грн). Таке рішення перебуває на виконанні у Хустському районному відділі ДВС, на майно ОСОБА_3 накладено арешт, і апелянт вважає, що позов ОСОБА_2 було подано, щоб зробити неможливим виконання зазначеного рішення.

Також ОСОБА_1 подавав апеляційну скаргу (підписано його представником ОСОБА_4 ) на ухвалу Рахівського районного суду від 06.08.2018, постановлену у даній справі, якою було забезпечено позов ОСОБА_2 та накладено арешт на спірне майно.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 на ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року та від 30 серпня 2018 року у цій справі було закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України зазначено, що посилання ОСОБА_1 на порушення його прав оскаржуваними ухвалами суду першої інстанції не підтверджуються доказами, які ним були надані на підтвердження свого порушеного права.

Постановою Верховного суду від 10 червня 2020 року ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15.01.2019 скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Рахівського районного суду від 30 серпня 2018 року скасувати, та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його частку.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_2 просила закрити апеляційне провадження, зазначаючи, що апелянт не вказав, у чому конкретно ухвалами місцевого суду від 06.08.2018 та від 30.08.2018 вирішено його права, свободи та інтереси.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_4 подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі апелянта та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана Угода, укладена між сторонами, не суперечить закону, не порушує права свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Встановлено, що 11 січня 2018 року набрало законної сили рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 500 000 доларів США боргу, що за курсом НБУ на час постановлення рішення суду першої інстанції еквівалентно 13 270 000 грн. (а.с. 39-40 т. 2). Цим рішенням встановлено, що згідно розписки від 25 вересня 2010 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 500000 дол. США для будівництва туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача».

22 лютого 2018 року державним виконавцем Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №569/4362/15-ц, виданого 25 січня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 500000 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 13 270 000,00 грн. (а.с.41 т.2).

Згідно постанови державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області від 22 лютого 2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а.с.42 т.2).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 06 липня 2018 року у справі № 569/4362/15-ц залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_3 є боржником перед ОСОБА_1 .

На даний час рішення суду у справі № 569/4362/15-ц не виконано.

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену та підписану між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У позовній заяві ОСОБА_2 не заперечувала факт перебування спірного нерухомого майна у відповідача.

За умовами мирової угоди від 30 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину в спільному майні подружжя.

Частиною першої статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Колегія зазначає, що до матеріалів справи додано копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 до ОСОБА_3 шлюб розірвано 18.10.2018 (а.с.92 т. 2).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19) викладено висновок, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.07.2018 в справі №922/2878/17.

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси позикодавця і направлений на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Відповідно до частини сьомої статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (частина перша статті 207 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Предметом поділу за умовами мирової угоди, укладеної сторонами у даній справі, є, зокрема, будівля туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача». Сторони, уклавши мирову угоду щодо поділу, в тому числі цього майна, визнали, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Це майно набуто у спільну сумісну власність подружжям ОСОБА_6 , в тому числі, за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_3 у позику від ОСОБА_1 , а відтак, сторони визнали, що ОСОБА_3 уклав договір позики із ОСОБА_7 в інтересах сім`ї і за рахунок цього майна, в тому числі, може бути виконано рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 коштів на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Рахівського районного суду від 30 серпня 2018 року, порушуються права ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу за рахунок майна, на яке накладено арешт під час виконання рішення суду, і яке за мировою угодою визнано в Ѕ частині власністю ОСОБА_2 .

Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2021 року в справі №754/5841/17 зазначив, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

У справі, що переглядається, очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони мирової угоди, підписаної 30.08.2018, про розподіл часток права власності на майно подружжя) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (мирова угода від 30.08.2018) використовувався учасниками для ускладнення виконання рішення суду, ухваленого на користь ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, з урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що поділ вказаного майна за мировою угодою сторін, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 , оскільки позбавлення відповідача ОСОБА_3 права власності на відповідне майно утруднює виконання судового рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики.

Крім того, колегія зазначає, що, затвердивши оскаржуваною ухвалою мирову угоду, укладену між сторонами, суд першої інстанції, всупереч положенням п. 5 ч. 1 ст 255 ЦПК України, не закрив провадження у справі.

ОСОБА_1 у своїй скарзі просить відмовити у задоволенні позову. Апеляційним судом на цій стадії не може бути вирішено спір по суті, оскільки справа по суті в суді першої не вирішувалася, а спір було врегульовано сторонами шляхом укладення мирової угоди.

Зважаючи на викладене, ухвала Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст 379 ЦПК України, а справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд колегія суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуюча

Судді