Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2021 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Шарапанівської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, понесених на догляд спадкодавця та його поховання

14

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, понесених на догляд спадкодавця та його поховання.

Позивач мотивувала свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , з яким вона спільно проживала у власному будинку з 2007 року по день його смерті, однією сім`єю, вела спільне господарство. Після смерті ОСОБА_3 вона взяла на себе витрати на його поховання, поминальні ритуальні обіди, які склали 15 200 грн. Крім того, ОСОБА_3 був важкохворим та потребував лікування та догляду. Позивач витратила на лікування, утримання та догляд ОСОБА_3 67200 грн. Таким чином, її витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3 в цілому склали грошову суму у загальному розмірі 82400 грн. Дотримуючись принципів справедливості, добросовісності та розумності позивачка просить стягнути з відповідача витрати на лікування, утримання, догляд та поховання спадкодавця ОСОБА_3 у розмірі 82400 грн. Враховуючи вищевикладене вона змушена була звернутись з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Іванова В.О. позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив справу розглянути у його відсутність. Пояснив суду, що ОСОБА_1 дійсно спільно проживала з ОСОБА_3 по день його смерті, однією сім`єю, вели спільне господарство. Вона провела поховання батька. Він не приїздив на похорон, оскільки проживає в Російській Федерації та через складну політичну обстановку в Україні. Однак, ОСОБА_3 не перебував на утриманні ОСОБА_1 . Він не був важкохворим чи лежачим. Він був працездатним, щороку приїздив до Росії де отримував пенсію за рік. Крім того, ОСОБА_2 постійно пересилав батьку грошові кошти. Влітку 2017 року відповідач перерахував на лікування батька 80000 рублів. На поховання батька перерахував ОСОБА_1 50000 рублів.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_3 більше 8 років. Вони вели спільне господарство. ОСОБА_3 перед смертю хворів. Дальше лавочки йти не міг. ОСОБА_1 його лікувала, возила до обласної онкологічної лікарні. Провела його поховання. При житті ОСОБА_3 отримував пенсію в Росії. Їздив за нею один раз в рік. Крім того, пенсію ОСОБА_3 пересилав з Росії його син.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

На день його смерті відкрилась спадщина, яку прийняв відповідач ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини від 18.05.2018 року.

За життя спадкодавець заповів все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом від 28.01.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Барського нотаріального округу Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за № 82.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Приватним нотаріусом Барського нотаріального округу Вінницької області Мельником О.М. заведено спадкову справу № 114/2018.

За таких обставин відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 за заповітом.

ОСОБА_1 постійно спільно проживала з ОСОБА_3 з 2007 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку АДРЕСА_1 , що встановлено рішенням Барського районного суду від 25.04.2018 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка вказує, що нею було витрачено на поховання ОСОБА_3 15 200 грн., з яких: поминальний обід в день поховання 6800 грн, що підтверджується накладною від 02.11.2017 року; поминальний обід 9 днів 2550 грн, що підтверджується накладною від 07.11.2017 року; поминальний обід 40 днів 4250 грн, що підтверджується накладною від 10.12.2017 року; на придбання труни - 1300 грн; на придбання вінків - 300 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на утримання, догляд, лікування спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення та єдину методику визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (ст. ст. 8, 12 Закону).

Таким чином, витрати на проведення поминальних обідів одразу після поховань, або на 9 днів, 40 днів, 1 рік, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодовувати які спадкоємець зобов`язаний відповідно ст. 1232 ЦК України, тому стягненню з відповідача не підлягають.

Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд в своїй постанові від 19.03.2018 р. по справі № 554/1793/15-ц, в якій зокрема вказав, що витрати на поминальні обіди не входять до витрат на поховання.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Суд вважає, що позивачка довела суду належними доказами, що вона понесла витрати на поховання спадкодавця (придбання труни та вінка) у розмірі 1600 грн., що підтверджується накладною № 1 від 01.11.2017 року.

Позивачка у своєму позові також просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на догляд, утримання та лікування спадкодавця вказуючи, що за життя ОСОБА_3 був важко хворим, потребував стороннього догляду, а тому їй доводилось його лікувати та доглядати.

Так, з довідки Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04.06.2018 ОСОБА_3 знаходився на диспансерному обліку з 05.04.2017 по 01.11.2017 з діагнозом: рак верхньої долі правої легені, перебував у важкому стані, потребував постійного стороннього догляду. Догляд здійснювала ОСОБА_1 .

Однак, позивач ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів, які підтверджували б її витрати на догляд, утримання та лікування ОСОБА_3 .

Допитані у судовому зсіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили у судовому засіданні факт хвороби ОСОБА_3 та наявність у нього власних коштів, а саме пенсії яку він отримував в Росії. Факт несення витрат позивачем на догляд, утримання та лікування ОСОБА_3 , свідки не підтвердили.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України , під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Натомість відповідачем ОСОБА_3 доведено факт перерахування 21.06.2017 року коштів на лікування батька ОСОБА_3 у сумі 79939 рублів, що підтверджено заявою про перерахунок коштів № НОМЕР_1 ; факт перерахування 09.11.2017 року коштів на поховання батька ОСОБА_3 у сумі 49999 рублів, що підтверджено заявою про перерахунок коштів № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 та касовим ордером № 1437788 від 09.11.2017.

Як вбачається з постанови Верховного суду Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі №554/1793/15-ц, позивач повинен надати суду докази того, що витрачені на лікування кошти померлого були саме його особистими коштами.

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів».

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на догляд, утримання та лікування спадкодавця, задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 704,80 грн. судового збору, тобто не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1600 грн. витрат понесених на поховання ОСОБА_3 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Барського районного суду від 22.12.2018 у виді накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 09.03.2021