ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1475/20

Головуючий у першій інстанції - Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/981/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - смт Короп,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -24.03.2021,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 10.10.2011 в розмірі 12019,19 грн станом на 04.10.2020 та 2102 грн судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 10.10.2011 між сторонами шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу було відкрито кредитний картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленим початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 6200 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим, станом на 04.10.2020 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 12019,19 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8350,74 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 3668,45 грн.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.10.2011 в розмірі 8350,74 грн та 1460,43 грн судового збору. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені, штрафів та задовольнити вимоги банку в цій частині, судові витрати покласти на відповідача.

Скаржник зазначає, що позичальник власноручно підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначена базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць, що становить 30 % річних, якій суд оцінки не надав. Крім того, вказаною довідкою сторонами погоджено розмір та порядок нарахування неустойки. В подальшому відсоткова ставка за кредитом змінювалась банком на підставі положень Умов надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач підписуючи заяву та підписання яких, на думку позивача не є обов`язковим.

На виконання вказаних Умов банк у виписці по рахунку повідомив відповідача про зміну відсотків по кредиту, натомість останній не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, продовжував користуватись кредитними коштами та погашати заборгованість, а отже прийняв нові тарифи та погодився з їх зміною.

На думку скаржника, суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних правових підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Таким чином, судом порушено порядок, встановлений для вирішення питання, допущено однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення.

ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 8350,74 грн заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судове рішення в частині, що оскаржується, вимогам ст.263 ЦПК України не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не місять підтверджень того, що відповідач був ознайомлений з конкретними, запропонованими йому Тарифами, Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, на які банк посилався як на підставу своїх вимог. Таким чином наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків та порядку користування кредитними коштами банком не доведена.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10.10.2011, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, між сторонами укладений договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 виявив бажання здійснювати ідентифікацію з паспортом. Виду картки та бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою в анкеті-заяві не вказано (а.с. 39 зв. - 40).

За текстом вказаної заяви ОСОБА_1 погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомлений і згодний із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Також 10.10.2011 ОСОБА_1 було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду по договору SAMDN1672 (а.с.40 зв.), згідно з якою базова відсоткова ставка в місяць становить 2,5 %, що нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році, термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку НОМЕР_1 відбувся 29.08.2011. В подальшому - 10.10.2011 на рахунок було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн, після неодноразової зміни кредитного ліміту 31.01.2017 його було збільшено до 6200 грн, а 19.12.2019 - зменшено до 0 грн (а.с. 38).

Згідно з довідкою банку про надання кредитних карток за кредитним договором № б/н, що був підписаний між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , йому видавались 3 банківські картки, перша з яких була відкрита 29.08.2011, дата відкриття останньої картки 20.11.2015 з терміном дії до останнього дня вересня 2018 року (а.с. 39).

Відповідно до розрахунку, наданого банком до позовної заяви, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 04.10.2020 становить 12019,19 грн, і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8350,74 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 3668,45 грн (а.с. 29-30).

За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено право отримання процентів за кредитним договором.

Як вказано вище, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив крім тіла кредиту стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи позов в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.10.2011, посилався на «извлечение из условий и правил предоставления банковских услуг, утвержденные приказом от 06.03.2010 № СП-2010-256» (а.с. 41-64), копію наказу «об утверждении Условий и Правил предоставления банковских услуг для ПриватБанка и всех дочерних банков» № СП-2010-256 від 06.03.2010 (а.с. 65-66), та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, крім того, скаржник наголошував, що в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування зазначена базова відсоткова ставка - 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році, а у подальшому банк змінював відсоткову ставку на підставі вищевказаних Умов, отже, на думку скаржника, сторонами погоджено умови кредитування та нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Оцінюючи доводи позивача про те, що заява позичальника разом з цими Умовами та правилами становить укладений між ними кредитний договір, суд першої інстанції правильно дотримався правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку (постанови Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 515/8/18, від 14.03.2018 у справі №515/1844/16-ц).

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що сторонами при укладенні кредитного договору було узгоджено щомісячну відсоткову ставку за кредитом у розмірі 2,5% із розрахунку 360 днів у році. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув. Доводи скаржника в цій частині є слушними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки (до останнього дня вересня 2018 року). У межах цього строку позичальник зобов`язаний був повертати банку кредит і сплачувати проценти. Вказане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 740/875/18.

Із наданого банком скорегованого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за відсотками по кредитному договору перерахована банком виходячи із узгодженого сторонами розміру процентної ставки на рівні 2,5 % в місяць (30 % річних), а також в межах строку кредитування, тобто до 30.09.2018, і складає 1498,43 грн. Перевіривши вказаний розрахунок, апеляційний суд вважає його правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягають частковому задоволенню, сума нарахованих відсотків в розмірі 1498,43 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Контррозрахунку відповідач на спростування доводів позивача не надав.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1498,43 грн.

Вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів колегія суддів не бере до уваги, оскільки звертаючись з позовом банк таких вимог не заявляв.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору підлягає зміні шляхом збільшення суми стягнутого судового збору з 1460,43 грн до 1723,64 грн.

Позовні вимоги скаржника в оскаржуваній частині задоволені на 41 % (1498,43 х 100% : 3668,45 = 41). При подачі апеляційної скарги позивач сплатив - 3153 грн (а.с.114). Відповідно, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 1 292,73 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.1,4, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 10.10.2011 за простроченими відсотками - скасувати та частково задовольнити вимоги в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 10.10.2011 у розмірі 1498 (одна тисяча чотириста дев`яносто вісім) грн. 43 коп.

В задоволенні позову в частині стягнення решти заборгованості за простроченими відсотками - відмовити.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року в частині стягнення судового збору змінити, збільшивши суму судових витрат, що стягуються з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з 1460,43 грн до 1723,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 1292,73 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

Боброва І.О.

Висоцька Н.В.

Мамонова О.Є.

Повний текст постанови складений 02.08.2021.