Справа № 303/4711/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 березня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів : Куштана Б.П., Фазикош Г.В.

за участю секретаря: Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року у складі судді Куцкір Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ракошинської сільської ради Мукачівського району, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання рішення виконавчого комітету та дублікату свідоцтва про право власності недійсними, визнання права власності на спадкове майно та витребування нерухомого майна,-

встановив :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ракошинської сільської ради Мукачівського району, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання рішення виконавчого комітету та дублікату свідоцтва про право власності недійсними, визнання права власності на спадкове майно та витребування нерухомого майна.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності її дідові та бабі. Рік будівництва будинку 1948. В 1986 році її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був побудований житловий будинок АДРЕСА_1 під літерою Б. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер, що стверджується його свідоцтвом про смерть. В спірному житловому будинку залишилася проживати її мати. Відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року її мати прийняла спадщину після смерті її батька, так як на момент смерті проживала з ним та була зареєстрована в спадковому майні разом із спадкодавцем, вступила в управління та володіння спадковим майном та не подавала до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть. При житті її мати склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла їй. Вона у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини. Тільки після смерті матері вона дізналася про те, що право власності на нерухоме майно, а саме житлові будинки літера А та Б будинку АДРЕСА_1 , яке належало її батькам на праві спільної сумісної власності оформлено на всіх, в тому числі і на відповідачів. Серед інших документів вона побачила ксерокопію свідоцтва про право на спадщину від 22.03.2011 року на її маму ОСОБА_6 . Їй достовірно відомо, що це не був колгоспний двір і рішення виконкому про реєстрацію права власності на всіх відповідачів незаконне. Вважає, що право власності на зазначене вище нерухоме майно повинно бути оформлено на її батьків в рівних долях. Так на її звернення Ракошинська сільська рада 24.04.2018 року видала їй виписку з по господарської книги за 1991-1995 роки, де зазначено головою дворогосподарства її батька ОСОБА_7 . Окрім того, їй було видано довідку сільської ради від 24.04.2018 року про те, що погосподарські книги за 1980-1990 роки в сільській раді відсутні. Також відсутнє у Ракошинській сільській раді рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради від 08.07.1999 року на підставі якого начебто видавався оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відсутнє вказане рішення також в архіві Мукачівського району. Якщо рішення приймалося і видавалося свідоцтво про право власності в 1999 році, то відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб п.1.4 -1.9 державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових та морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах). Невідомо на підставі яких документів 15.03.2011 року видався дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Оспорюваним рішенням виконкому порушено право власності на нерухоме майно, яке належало її батькам.

З врахуванням наведеного позивачка просила визнати недійсними рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради від 08 липня 1999 року про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 березня 2011 року та скасувати державну реєстрацію права власності на це нерухоме майно, визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та витребувати 4/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Мукачівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неправомірно відмовив у заявленому позову зазначивши, що Ракошинська сільська рада є неналежним відповідачем у справі і фактично по суті справу не розглянув.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило. На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з того що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача.

Погодитись з такими висновками суду повністю не можна, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Матеріалами справи встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.06.1953 року та проживали за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.19,21, 22)

Згідно із довідкою №764/02-10 від 24.04.2018 року, виданою Ракошинською сільською радою, погосподарські книги з 1980 по 1990 роки в Ракошинській сільській раді відсутні (а.с.25).

Відповідно до Виписки з погосподарської книги №7 ст.68-69, Ракошинської сільської ради за 1991 по 1995 роки зазначено, що головою дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 був ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.26).

Рішенням виконавчого комітету Ракошинської сільської ради №29 від 08.07.1999 року Про оформлення права власності та реєстрацію житлового будинку за заявою ОСОБА_5 вирішено оформити право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 в частинах : за ОСОБА_5 1/6 частина, ОСОБА_6 1/6 частина, ОСОБА_3 1/6 частина, ОСОБА_8 1/6 частина, ОСОБА_2 1/6 частина та ОСОБА_9 1/6 частина, та видати свідоцтво про право власності. На підставі даного рішення видано відповідне свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.(а.с.58, та 21-23 інвентарної справи ).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер (а.с.18).

03.10.2009 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого на випадок її смерті, усе своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла доньці позивачці ОСОБА_1 (а.с.15)

15.03.2011 року видано дублікат свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно та згідно з Витягом реєстру прав власності на нерухоме майно №29299870 від 16.03.2011 року, виданого ТзОВ Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, зареєстровано за вищевказаними особами : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 Тар І.О., ОСОБА_10 в 1/6 частині за кожним право власності на дане домоволодіння (а.с.23, 56-57 інвентарної справи).

16.03.2011 року державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори відповідачу ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлим сином ОСОБА_8 на належну йому 1/6 частки домоволодіння в АДРЕСА_1 та зареєстровано за нею право власності на дане майно (79-80 інвентарної справи).

22.03.2011 року державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_6 за померлим чоловіком ОСОБА_5 на належну йому 1/6 частки домоволодіння в АДРЕСА_1 та зареєстровано за нею право власності на дане майно ( 85-86 інвентарної справи).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла.(а.с.17).

08.02.2018 року позивач ОСОБА_1 подала заяву до Мукачівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини по заповіту за померлою ОСОБА_6 (а.с.16).

Згідно з договором дарування від 10.05.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували ОСОБА_2 3/6 часток у праві власності на домоволодіння під АДРЕСА_1 . (а.с.60)

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №123641232 від 12.05.2018 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 3/6 частки на будинок АДРЕСА_1 . (а.с.61).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що їй достовірно відомо, що будинок АДРЕСА_1 не був колгоспним двором, а тому рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради від 08.07.1999 року про оформлення права власності на всіх відповідачів є незаконним, а також, що дане рішення, на підставі якого начебто видавався оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відсутнє у Ракошинській сільській раді та в архіві Мукачівського району.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Посилання позивача, що будинок АДРЕСА_1 не був колгоспним двором, не підтверджено жодними належними, допустимими та достовірними доказами та ґрунтується виключно на голослівних припущеннях.

Натомість в матеріалах інвентарної справи №895/240 на будинок АДРЕСА_1 , яка витребувана і оглянута судом апеляційної інстанції, наявна довідка від 20.07.1993 року, яка видана виконкомом Ракошинської ради ОСОБА_5 (батьку позивача), мешканцю АДРЕСА_1 в тому, що він є головою дворогосподарства в АДРЕСА_1 , Погосподарська книга № НОМЕР_1 особовий рахунок № НОМЕР_2 належить до категорії колгоспних дворів. (аркуш 20 інвентарної справи).

Матеріалами справи встановлено, що оспорюване рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради від 08.07.1999 року №29 прийнято за заявою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і за життя дане рішення не оспорював. Не оспорювала дане рішення і його дружина ОСОБА_6 , яка оформила спадщину і 22.03.2011 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом за померлим чоловіком ОСОБА_5 на належну йому 1/6 частки даного домоволодіння.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що на момент винесення виконкомом оспрюваного рішення, позивачка не проживала у будинку в АДРЕСА_1 , а проживала і була зареєстрована з 30.12.1987 року в іншому населеному пункті: АДРЕСА_2 і не мала жодного відношення до вказаного будинку. (а.с.12-13).

Безпідставними є також посилання позивача про відсутність взагалі рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради від 08.07.1999 року №29, оскільки відповідачами до заперечення на позовну заяву долучено копію даного рішення, а в матеріалах вищевказаної інвентарної справи на аркуші 21 міститься оригінал даного рішення.

Таким чином позивачем не доведено обставини, якими вона обґрунтовує незаконність оспорюваного рішення та порушення її законних прав, а тому її вимоги про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради від 08 липня 1999 року про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , є безпідставними і не підлягають до задоволення. Оскільки інші заявлені вимоги позивача є похідними від даних вимог, вони також не підлягають до задоволення.

Суд першої інстанції не врахував вище наведені обставини справи та вимоги закону, помилково відмовив у заявленому позові з тих підстав, що позов заявлений до неналежного відповідача Ракошинської сільської ради, і фактично по суті справу не розглянув, не врахувавши при цьому вимоги ст. 48 ЦПК України, ст.ст. 80, 87, ЦК України, та ст.ст. 10, 11 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, відповідно до яких відповідачем у суді може бути саме юридична особа, виконком Ракошинської сільської ради не зареєстрований юридичною особою, а зареєстрованою юридичною особою є саме Ракошинська сільська рада, якій підпорядкований і підконтрольний створений нею виконавчий орган. Ракошинська сільська рада в даному випадку є належним відповідачем у справі.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про відмову в заявленому позові з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Ракошинської сільської ради Мукачівського району, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання рішення виконавчого комітету та дублікату свідоцтва про право власності недійсними, визнання права власності на спадкове майно та витребування нерухомого майна, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: