Справа № 504/2145/17
провадження № 2/504/196/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Доброслав Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_4 , що діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою позивача та матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В квітні 2002 року позивач разом із донькою купили земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі продажу земельної ділянки був оформлений на доньку. На вказаній земельній ділянці вони збудували житловий будинок, в якому проживають на даний час. В січні 2014 року донька позивача захворіла, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації №558/А-2014 від 28.11.2014 року позивача призначено опікуном над онуком ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на земельну ділянку, однак у зв`язку із хворобою позивач не встиг вчасно звернутись до нотаріуса.

В червні 2017 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було повідомлено, що спадкова справі відкрита 01.12.2014 року за заявою ОСОБА_6 і знаходиться у приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Орзіха Ю.Г. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 31.07.2014 року склала заповіт на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свого колишнього співмешканця, в нотаріальній конторі за реєстровим номером 1115. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, його донька відповідач по справі ОСОБА_7 є його спадкоємцем. Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнати заповіт, складений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Поліщук Галиною Петрівною 31.07.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1115 на користь ОСОБА_6 , недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер (актовий запис про смерть №688 від 04.07.2018 року). Відповідно до розпорядження Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 27.12.2018 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , призначено піклувальником неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат Марочкін Володимир Олександрович в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують та просить задовільнити.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Третя особа приватний нотаріус ОМНО Поліщук Галина Петрівна в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки в судове засідання не повідомила.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав .

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 40 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 02.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Приморським відділом РАЦС м. Одеса, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_10 . Батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 30.12.2003 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції міста Одеса, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , актовий запис №1697. Матір`ю зазначена ОСОБА_5 .

Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 24.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Туйськ І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 606, ОСОБА_5 , яка мешкає в АДРЕСА_2 , знята з реєстраційного обліку 12.04.2002 року, купила земельну ділянку площею 0,1000 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області №1955 від 08.06.2017 року, ОСОБА_4 , 1941 року народження, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 2002 року з наступним складом сім`ї: ОСОБА_1 , 2003 р.н. онук.

Відповідно до розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації №558/А-2014 від 28.11.2014 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце проживання малолітнього ОСОБА_1 визначне за місцем проживання опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 04.07.2018 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 77 років, актовий запис № 668.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року встановлено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом під час розгляду справи знайшли підтвердження викладені ОСОБА_1 обставини, на які він посилається, та, приймаючи до уваги, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає, що позовна заява в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає задоволенню.

Згідно заповіту від 31.07.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1115 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким належну ій земельну ділянку, загальною площею 0,1000га, що розташована АДРЕСА_1 з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належало їй на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Туйск І.І., 24.04.2002 року, за реєстровим №606, вона заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт до підписання прочитаний у голос заповідачем ОСОБА_5 і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 17 годині 20 хвилин.

Відповідно до посмертного епікризу наданого Комунальним підприємством «Одеська обласна лікарня» від 27.06.2017 року №01/0107/1908, хвора ОСОБА_5 , 1974 року народження, поступила до лікарні 29.07.2014 року о 13:40. На фоні терапії, яка була проведена в лікарні, стан хворої погіршувався, у зв`язку з чим хвора була переведена до відділення інтенсивної терапії 31.07.2014 року о 21:30 констатована біологічна смерть.

Згідно наданої Комунальним підприємством «Одеська обласна лікарня» медичної карти стаціонарного хворої ОСОБА_5 №18175/1089, 31.07.2014 року ОСОБА_5 постійно знаходилась під наглядом лікарів із фіксацією часу в медичній карті, а саме: 13:40 сумісний огляд із завідуючим відділення, 14:00 огляд реаніматолога, 14:30 огляд лікаря, 16:00 переводний епікриз, 16:15 огляд реаніматолога, 20:50 огляд реаніматолога.

Таким чином, ОСОБА_5 фізично не мала можливості знаходиться у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. 31.07.2014 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 08.06.2017 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 53 років, актовий запис №490.

Згідно листа Приватного нотаріуса Лиманського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орзіх Ю.Г. від 20.02.2018 року №48/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 не заводилася.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України, ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно дост.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Згідно з ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1, 2ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивач вважає заповіт недійсним, посилаючись на відсутність волевиявлення заповідача, оскільки остання заповіту не підписував.

За положеннямст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормамист.1247 ЦК України, названі загальними тому, що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів встановлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно ч.2 ст.1257Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Суд, враховуючи посмертний епікриз наданий Комунальним підприємством «Одеська обласна лікарня» від 27.06.2017 року №01/0107/1908 щодо стану хворої ОСОБА_5 , вважає, що на момент складення заповіту від імені ОСОБА_5 у заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1115, заповідач не підписувала.

Згідно ч.1ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,81,82,141,200,258-259,264-265 ЦПК України, ст.ст.203,215,1217,1218,1247,1251,1257ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 2003 року до дня її смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати заповіт, складений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Галиною Петрівною 31.07.2014 року, зареєстрований в реєстрі за №1115 (НАВ539719) на користь ОСОБА_6 недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров