У Х В А Л А

30 липня 2021 року

м. Київ

справа № 638/17984/18

провадження № 61-10157ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права в порядку поділу майна,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 19 травня 2021 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 червня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати суду уточнену редакцію касаційної скарги, у якій зазначити передбачені цивільним процесуальним законом підстави касаційного оскарження судового рішення, а також надіслати суду копії уточненої редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників.

На виконання ухвали суду ОСОБА_1 надіслав уточнену касаційну скаргу, в якій зазначив, що підставами касаційного оскарження є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та суд не дослідив зібрані у справі докази, встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів (пункт 3 частини другої статті 389, пункти 1,4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У новій редакції касаційної скарги заявник, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не зазначив щодо якої норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду конкретно у цій справі, що не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Також, посилаючись на порушення норм процесуального права та не дослідження доказів у справі, не зазначив конкретно, які саме докази не були досліджені судом апеляційної інстанції та які докази у справі є недопустимими, на підставі яких суд встановив обставини, які мають суттєве значення.

Враховуючи те, що заявник не виконав вимоги процесуального закону щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права в порядку поділу майна повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник