Справа №601/1017/21
Провадження № 2/601/444/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м.Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мочальської В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, що 02 жовтня 2020 року постановою Тернопільського апеляційного суду було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.06.2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнено з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 27 852 гривень 29 копійок, 768 гривень 40 копійок судового збору, витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 гривень та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 152 гривні 60 копійок.

01 квітня 2021 року відповідачем було здійснено фактичне виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року.

Вважає, що наявність судового рішення є грошовим зобов`язанням, а тому на суму боргу слід нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних, оскільки кошти постійно знецінюються та зменшується їх купівельна вартість.

Сума заборгованості ОСОБА_2 перед ним за період з 26 жовтня 2019 року по 01 квітня 2021 року становить 3233 грн 85 коп., що складається з: 2036 грн 86 коп нарахувань за індексом інфляції та 1197 грн 3 % річних від простроченої суми.

А тому, просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908 грн та 2500 гр. витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк подав відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що норми частини 2 статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. На виконання рішення суду ним 01 квітня 2021 року погашено заборгованість у повному обсязі, строк погашення заборгованості складає 163 дні, не погоджується із розміром витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 у встановлений судом строк подав відповідь на відзив, заперечивши доводи відповідача.

Суд, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих міркувань.

Встановлено, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року по справі № 601/1951/19, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних позовних вимог на стороні відповідача: ПрАТ «СК Арсенал-Страхування» про відшкодування збитків в порядку суброгації задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку суброгації у розмірі 27 852.29 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2500.00 гривень та судовий збір в сумі 768.40 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1152.60 гривень.

До позовної заяви додано розрахунок інфляційних втрат помісячно (а.с. 11), згідно з даними якого інфляційні втрати, виходячи з суми боргу у розмірі 27 852.00 гривень, за період з 01.11.2019 до 01.03.2021 становлять 2036.86 гривень та розрахунок 3 % річних за період з 26.10.2019 до 01.04.2021 (а.с. 11) з розрахунку 523 дні прострочення виконання боргового зобов`язання. Позивач ОСОБА_1 розрахував суму 3 % річних у розмірі 1197.00 гривень, виходячи з суми боргу 27 852.00 гривень.

Рішення суду від 02 жовтня 2020 року виконано відповідачем 01 квітня 2021 року.

Вказана обставина сторонами визнається.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і поширює свою дію на всі види грошових зобовязань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобовязань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказане, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача, у зв`язку із неповерненням боргу у розмірі 27852 грн., інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Що стосується періоду та розрахунку розміру вказаних сум, то суд не погоджується з доводами позивача про те, що дата виникнення заборгованості -26.10.2019 року та кількість днів прострочення - 523 з огляду на наступне.

Позивач визначив початковий момент нарахування сум за статтею 625 ЦК України із дати звернення ним до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди - 26 жовтня 2019 року, разом з тим, зобов`язання щодо виконання рішення Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року виникло з моменту набрання вказаним рішенням суду законної сили. Час, що минув із дня звернення позивача до суду з позовом до дати набрання рішенням законної сили, не є періодом прострочення виконання вказаного рішення суду, що є підставою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за заявленим позовом.

Відповідно до рішення суду від 02 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 02 жовтня 2020 року, до стягнення з відповідача підлягає 27852 грн. матеріальної шкоди. У зв`язку з поверненням даних коштів відповідачем 01 квітня 2021 року, визначаючи розмір 3% річних, суд, враховуючи розмір стягнення, виходить з 163 прострочених днів, та встановив їх таким чином: 27852 грн. (сума боргу) : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 163 (всього прострочених днів) = 373 грн. 14 коп.

Стягуючи інфляційні втрати, слід помножити розмір боргу на індекс інфляції за вказаний період: 27852 грн. х (1% + 1,32% + 0,9% + 1,3% + 1% + 1.7) = 2005.35 грн.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, то суд звертає увагу на таке.

Так, частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частини першої та другої статті 126 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8статті 141 ЦПК України).

Згідно з вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 та 6 статті 137 ЦПК України).

Відповідач у відзиві на позов заперечив вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу та вказав на їх необгрунтованість та безпідставність.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (тобто за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 3 вищевказаної норми під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положенням частин 4, 5, 9 ст. 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення процесуального законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 4, 5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 30 січня 2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 , акт здачі- прийняття робіт (надання послуг ) від 07 квітня 2021 року до вищевказаного договору, платіжне доручення від 07.04.2021 року на суму 2500 грн оплата послуг з надання правової допомоги , не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З додаткової угоди/акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу адвокатом та полягають у тому, що адвокат провів аналіз судової практики та обговорив з клієнтом правову позицію по справі, написав позовну заяву та підготував документи для подання позову до суду, здійснював супровід та контроль судової справи.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, а також враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач у даній справі, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із суті та предмету спору.

Даний спір є спором незначної складності, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово без проведення судового засідання без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

При цьому, зважаючи на суму позову у даній справі, яка за правилами статті 19 ЦПК України відноситься до категорії малозначних, її матеріали не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Враховуючи складність справи та об`єм виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності між ціною позову та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд вбачає за доцільне зменшити розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 800 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 667.38 гривень - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доводи відповідача про те, що до виниклих між сторонами правовідносин не підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справ № 686/21962/15-ц.

Керуючись статтею 625 ЦК України, статтями 11, 12, 76-83, 141, 265, 268, 274, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , - три проценти річних у розмірі 373.14 гривень, інфляційні втрати у розмірі 2005.35 гривень, судовий збір у розмірі 667.38 гривень та 800 гривень витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 26 липня 2021 року

Головуюча