Справа № 738/1463/20
№ провадження 2/738/37/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.

з участю

секретаря судових засідань: Лях Н.М.

представника позивача: Петрикей І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Корюківської районної ради Чернігівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Менська районна нотаріальна контора про визнання в порядку спадкування прав засновника (власника) на селянське фермерське господарство та права користування земельними ділянками, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Корюківської районної ради Чернігівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Менська районна нотаріальна контора про визнання в порядку спадкування прав засновника (власника) на селянське фермерське господарство та права користування земельними ділянками. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя останній набув право на користування земельними ділянками, які були надані для створення селянського (фермерського) господарства. 19 лютого 2020 року ОСОБА_2 заснував Селянське (фермерське) господарство «Серенкова Олега Захаровича», яке на даний час є діючим. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця. У передбачений законом термін вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на корпоративні права та права на земельні ділянки.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв чи клопотань про розгляд справи тільки за її участі до суду не надходило.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав наведений у самій заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просять провести розгляд даної справи за відсутності їхніх представників.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Менської районної ради Чернігівської області від 09 жовтня 2001 року Про надання громадянам земельних ділянок для створення та розширення селянських (фермерських) господарств ОСОБА_2 надано в постійне користування земельні ділянки площею 100 га (а.с. 68).

Як вбачається з копії Державного акту на право постійного користування землею виданого громадянину України НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який мешкає в селі Блистова Менського району Чернігівської області на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Менської районної ради народних депутатів від 09 жовтня 2001 року надається у постійне користування земельна ділянка площею 100,00 га для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 8).

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А00 № 812348 юридична особа - Селянське (фермерське) господарство Серенкова Олега Захаровича (15675, Чернігівська область Менський район село Блистова вулиця Горького, 7) зареєстровано 19 лютого 2020 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 050 120 0000 000409 (а.с. 9).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Чернігів Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 19 серпня 2019 року (а.с. 83).

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт, згідно якого усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що на день смерті йому буде належати і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 (а.с. 82).

Встановлено, що позивач звернулася додержавного нотаріуса з приводу оформлення спадщини на права засновника фермерського господарства та права на користування земельними ділянками, але постановою від 24 жовтня 2020 року держаного нотаріуса Менської районної державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки та корпоративні права засновника селянського (фермерського) господарства, мотивуючи це відсутністю розміру складеного капіталу фермерського господарства.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Нормами ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Частинами 1, 4 ст. 4 ЗУ «Про фермерське господарство» визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.

У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом.

Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод.

Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.

Пунктом 4 статті 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Як вбачається з Статуту Селянського (фермерського) господарства «Серенкова Олега Захаровича» зареєстрованого Менською районною державною адміністрацією розпорядженням № 56 від 19 лютого 2002 року на момент відкриття спадщини ОСОБА_2 був головою (засновником) СФГ Серенкова Олега Захаровича» (а.с. 10-18).

Статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; та інші суб`єкти.

Згідно з п. 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою, серед яких смерть користувача земельної ділянки як підстава для припинення права користування землею відсутня.

Пунктом 10 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01.01.2013 року, передбачено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Відповідно до постанови Великої Палати ВС від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц у правовідносинах постійного користування земельною ділянкою, наданою засновнику фермерського господарства, відбувається фактична заміна користувача й обов`язки землекористувача переходять до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.

У вказаній постанові Велика Палата ВС послалась також на власні висновки, викладені у постановах від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц та від 12.12.2018 у справі № 388/1103/16-ц, стосовно того, що у правовідносинах користування земельною ділянкою, наданою засновнику СФГ, відбувається фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача переходять до СФГ з дня його державної реєстрації.

Обов`язковою умовою державної реєстрації фермерського господарства є надання (передача) громадянину України або громадянам, які виявили бажання створити фермерське господарство земельної ділянки (земельних ділянок) для ведення фермерського господарства.

Після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Крім цього законом не передбачено права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

Велика Палата ВС у постанові від 23.06.2020 вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) СФГ. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати ВС від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц).

Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати ВС від 23.06.2020 у справі 179/1043/16-ц СФГ, зареєстроване як юридична особа, є власником цілісного майнового комплексу, а не засновник або член такого господарства. Тому право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, після його створення належить цьому господарству, а відтак, не може входити до складу спадщини.

Право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення селянського (фермерського) господарства його засновник, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. У такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець.

Відповідно до приписів частини першої статті 27 ЗКУ (у редакції Закону від 13 березня 1992 року), яка діяла до 01 січня 2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства;

Підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення СФГ, так і з 01 січня 2002 року й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника СФГ відсутня.

Звідси у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачки щодо визнання за нею прав та обов`язків (1/1 частина майнових та немайнових корпоративних прав) засновника (власника) Селянського (фермерського) господарства «Серенкова Олега Захаровича» в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та відсутність правових підстав щодо задоволення позову в частині визнання за нею права постійного користування земельними ділянками загальною площею 100,00 га які призначені для ведення селянського (фермерського) господарства в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Корюківської районної ради Чернігівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Менська районна нотаріальна контора про визнання в порядку спадкування прав засновника (власника) на селянське фермерське господарство та права користування земельними ділянками задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) права та обов`язки (1/1 частина майнових та немайнових корпоративних прав) засновника (власника) Селянського (фермерського) господарства «Серенкова Олега Захаровича» (місцезнаходження вулиця Горького будинок 7 в селі Блистова Менського району Чернігівської області, ) в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко