Ухвала

Іменем України

26 липня 2021 року

м. Київ

справа № 571/1614/19

провадження № 61-11767ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Рокитнівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської селищної ради на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року, ухвалу цього суду від 03 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Рокитнівська районна рада Рокитнівського району Рівненської області, про скасування рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати незаконними збори трудового колективу Комунального некомерційного підприємства «Рокитнівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської селищної ради (далі - КНП «Рокитнівський центр первинної медико-санітарної допомоги» та скасувати протокол № 1 зборів трудового колективу КНП «Рокитнівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12 серпня 2019 року.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано незаконними збори трудового колективу КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», проведені 12 серпня 2019 року, та скасовано протокол зборів трудового колективу КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12 серпня 2019 року №1. Стягнуто з КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про відшкодування судових витрат, понесених нею на правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи, посилаючись на те, що при розгляді справи по суті вона заявляла про відшкодування судових витрат. Крім того, в позовній заяві вона навела детальний розрахунок понесених витрат, який відповідачем не оспорювався. У зв`язку з поганими погодними умовами вона та її представник не змогли з`явитися до суду, тому не подали підтверджуючих документів понесених витрат в судовому засіданні. Водночас її представник надав їй значний обсяг правничої допомоги, за виконання якої вона сплатила 8 000 грн. У справі міститься ордер на участь адвоката в суді, також до клопотання додано договір, додаток № 1 до договору, акт наданих послуг та квитанція до прибуткового касового ордера. Оскільки протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду вона звернулася до суду з клопотанням про відшкодування таких витрат, є всі правові підстави для їх стягнення. Тому ОСОБА_1 просила стягнути з КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на свою користь 8 000 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що при розгляді справи по суті судом вже вирішувалося питання розподілу судових витрат, про що вказано у мотивувальній частині рішення суду та зазначено, що належних доказів на підтвердження інших витрат позивачем не надано. До завершення розгляду справи по суті позивач не подавала заяви, якою повідомляла про поважні причини неможливості подання доказів понесених судових витрат та необхідність вирішення їх після ухвалення рішення. Крім того, ОСОБА_1 долучила до свого клопотання документи за іншим (відмінним від наданого суду) договором про надання правничої допомоги.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2021 року скасовано. Стягнуто з КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що після ухвалення судом рішення 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. На підтвердження вартості та обсягу наданих юридичних послуг ОСОБА_1 надала договір про надання професійної правничої допомоги від 22 липня 2019 року, додаткову угоду № 1 до нього, акт наданих послуг № 1 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 на суму 8 000 грн. Відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Надані ОСОБА_1 докази понесення нею витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн є достатніми, допустимими і достовірними, а розмір витрат на оплату послуг адвоката - обґрунтованим, доведеним і співмірним зі складністю справи, тривалістю її розгляду, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг). Покликання місцевого суду на невідповідність дати укладення договору про надання професійної правничої допомоги, який долучено до клопотання, та дати такого договору, зазначеної в ордері від 21 січня 2020 року № 1003441, є помилковим, оскільки вказана обставина не спростовує факту надання позивачу правової допомоги адвокатом Бідюк Т. В.

13 липня 2021 року КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року, ухвалу цього суду від 03 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити провадження у справі.

Касаційне провадження в частині оскарження рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Таким чином, в касаційному порядку рішення суду першої інстанції може бути оскаржене лише після його перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року не оскаржувалося в апеляційному порядку та не переглядалося апеляційним судом і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження вказаного рішення необхідно відмовити.

Касаційна скарга КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» в частині оскарження ухвали Рокитнівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року мотивована тим, що місцевий суд безпідставно повторно розглянув вже вирішене питання про розподіл судових витрат. Скасовуючи ухвалу місцевого суду та задовольняючи клопотання ОСОБА_1 , апеляційний суд не врахував правові висновки щодо застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України, викладені в додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 569/3759/17, про те, що докази, які підтверджують розмір понесених судових витрат, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до частин першої-четвертої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Апеляційний суд встановив, що 22 липня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Бідюк Т. В. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги.

Попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач розраховувала понести, в тому числі й витрат на правничу допомогу, був наведений у позовній заяві.

В судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 10 лютого 2021 року, ОСОБА_1 заявила про понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

У п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду, 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

На підтвердження вартості та обсягу наданих юридичних послуг ОСОБА_1 подала договір про надання професійної правничої допомоги від 22 липня 2019 року, додаткову угоду № 1 до цього договору, акт наданих послуг № 1 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 на суму 8 000 грн.

Згідно з розрахунком, наведеним в акті наданих послуг, розмір наданої позивачу правничої допомоги складає: підготовка та написання позовної заяви - 4 000 грн; участь в одному судовому засіданні - 1 000 грн ; консультація клієнта - 3 000 грн (час, витрачений адвокатом, - 3 год, з розрахунку 1 000 грн за годину роботи адвоката). Загальна сума зазначених в акті витрат складає 8 000 грн.

Відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду і задовольняючи клопотання позивача, апеляційний суд виходив з того, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема у судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21).

Встановивши, що надані ОСОБА_1 докази про понесення нею витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн є достатніми, допустимими і достовірними, а розмір витрат на оплату послуг адвоката - обґрунтованим, доведеним і співмірним зі складністю справи, тривалістю її розгляду, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг), апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Посилання заявника на додаткову постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 569/3759/17, з відтворенням у касаційній скарзі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, що не є висновком Верховного Суду, не свідчить про застосування апеляційним судом вказаної правової норми без урахування висновку щодо її застосування, викладеного в постанові Верховного Суду.

В межах визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України строку, ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу і надала належні та допустимі докази на підтвердження реальності таких витрат, тому в суду не було підстав для залишення її клопотання без розгляду.

Висновки апеляційного суду щодо задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які є реальними і підтвердженими належними доказами, узгоджуються з практикою Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц (провадження № 61-11695св19) зазначено, що беручи до уваги надані позивачем до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним судом було враховано такі обставини як складність цієї справи; тривалість участі представників позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції. Отже, апеляційний суд правильно визначив розмір витрат на оплату правничої допомоги, заявлений до стягнення, який є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг). З урахуванням того, що наданими до суду документами підтверджено обґрунтованість, необхідний фактичний обсяг та співмірність витрат на правничу допомогу позивачем у справі, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

Ухвала Рокитнівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2021 року була правильно скасована апеляційним судом, який переглянув указане судове рішення, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, тому доводи заявника про необхідність його скасування є неспроможними.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Рокитнівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської селищної ради на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року, ухвалу цього суду від 03 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Рокитнівська районна рада Рокитнівського району Рівненської області, про скасування рішення загальних зборів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко