Ухвала

21 липня 2021 року

м. Київ

справа № 2-2527/08

провадження № 61-23087св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідач - Виконавчий комітет Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу адвоката Кім Ганни Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 . Разом з ним у домоволодінні проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5

27 березня 2002 року (правильно 27 березня 1992 року) Виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради прийнято рішення № 418 про анулювання правовстановлюючих документів та технічної документації, в тому числі, на домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до смерті проживав у домоволодінні, і ОСОБА_1 також проживав у вказаному домоволодінні, здійснював оплату комунальних платежів.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем домоволодіння АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи позивач надав постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2008 року, якою рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 27 березня 2002 (1992) року № 418 визнано недійсним в частині домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року стягнуто з Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 700,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , який був власником домоволодіння АДРЕСА_1 , а правовстановлюючі документи на ім`я ОСОБА_3 відновлені на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2008 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Дніпровська міська рада, яка не брала участі у справі, звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій також викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що членам сім`ї позивача замість будинку, що знаходився в зоні зсуву, з житлового фонду, що належить до комунальної власності було видано інше нерухоме майно (квартиру), а тому ОСОБА_3 не мав права на поновлення правовстановлюючих документів і технічної документації на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів № 418 прийнято 27 березня 1992 року, а не 27 березня 2002 року, а суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на судове рішення, в основі якого лежить неіснуюче рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради.

Суд першої інстанції всупереч нормам чинного законодавства ухвалив рішення, яким вирішив питання про права та обов`язки Дніпровської міської ради, як представницького органу територіальної громади м. Дніпро, яка не залучена до участі у справі, а оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, вирішення цього спору в цілому (враховуючи специфіку спірних правовідносин) без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів порушення його прав, свобод чи інтересів, а саме підтвердження звернення до нотаріальної контори з отриманням відмови у вчиненні нотаріальної дії, що є підставою для звернення до суду з цим позовом.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду, адвокат Кім Г. В. в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, зупинено дію постанови суду апеляційної інстанції, надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме частину другу статті 358 ЦПК України та помилково відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою, поданою після спливу 10 років після ухвалення заочного рішення суду першої інстанції; Дніпровська міська рада надала суду не завірені належним чином документи, які не можуть бути належними доказами; помилкове зазначення дати прийняття рішення Виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів є підставою для виправлення описки, а не скасування судового рішення; суд апеляційної інстанції не врахував, що не може бути скасоване правильне по суті рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2021 року справа № 2-3887/2009 за позовом ОСОБА_6 до Львівського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, Львівського міського управління земельних ресурсів про визнання права власності на спадщину передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини третьої, п`ятої статті 403 ЦПК України.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що в судовій практиці існують різні підходи щодо застосування норм ЦПК України та ГПК України у відповідній редакції, якими визначаються строки апеляційного оскарження судових рішень, ухвалених до 15 грудня 2017 року: в одних випадках суди застосовують процесуальні норми, які були чинними станом на момент ухвалення судом першої інстанції судового рішення, в інших - визнають, що застосуванню підлягають процесуальні норми в редакції, яка діяла безпосередньо перед набранням чинності ЦПК України та ГПК України в новій редакції на підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ.

Так, висновки, викладені у постановах Верховного Суду свідчать про різний підхід до застосування Верховним Судом пункту 13 «Перехідні положення» ЦПК України та ГПК України, а також присічного річного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення прокурором, органом державної влади чи органом місцевого самоврядування (поновлення строку на апеляційне оскарження), визначення редакції процесуального закону, який підлягає застосуванню при поданні після 15 грудня 2017 року апеляційної скарги на судові рішення, ухваленні до 15 січня 2012 року.

Без відступлення від висновків щодо застосування статей 294, 297 ЦПК України 2004 року та статті 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), висловлених Верховним Судом у складі колегій суддів Касаційного господарського суду в постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 13/197-10, а також без уточнення висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19), правильно сформувати правову позицію у справі № 2-3887/2009 неможливо.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 березня 2021 року справу № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) прийнято до розгляду.

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними з тим, що є предметом спору у справі № 2-3887/2009, оскільки вирішення спору залежить від застосування статей 294, 297 ЦПК України 2004 року.

За таких обставин, з огляду на пункт 10 частини першої статті 252 ЦПК України, Верховний Суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 2-2527/08 за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання права власності до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук