22-ц/804/983/21
242/4997/20

Єдиний унікальний номер 242/4997/20
Номер провадження 22-ц/804/983/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Лазаренко Д.Т.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року у складі суду Черкова В.Г., повний текст якого складено 24 грудня 2020 року, по цивільній справі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 жовтня 2002 року до 22 липня 2020 року він працював гірником очисного забою підземним у Відокремленому підрозділі «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля». Наказом від 22 липня 2020 року №109с/к звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України (за станом здоров`я), без проведення розрахунку. До теперішнього часу йому не виплачена заборгованість із заробітної плати, яка склалась з вихідної допомоги у розмірі трьох місячного заробітку за стаж роботи у вугільній промисловості, вихідної допомоги у розмірі місячного середнього заробітку за станом здоров`я, допомоги по тимчасовій непрацездатності та заробітної плати, що в загальній сумі, згідно довідки відповідача від 20.11.2020 року №431, дорівнює 41731,30грн. З вказаної довідки вбачається, розмір його середньоденного заробітку в сумі 438,43грн. Оскільки з дня звільнення до звернення до суду пройшло 92 робочих дні, відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 40 335,56грн (із розрахунку 438,43 х 92). Просив стягнути з відповідача крім зазначених сум судові витрати, що складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 1300,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в загальній сумі 795 грн. 77 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з 23.07.2020 р. по день ухвалення судового рішення 24.12.2020 р. в сумі 28.338 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 1300 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. В задоволені решти вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Курахівська» № 455 від 15.12.2020 р. про розмір заборгованості по заробітній платі, станом на 15.12.2020 р. позивачу виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 40934,53 грн. Тому станом на день розгляду справи залишилась невиплаченою сума заборгованості із заробітної плати у розмірі 795,77 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення змінити та стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 40 934,53грн. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення прийняв до уваги довідку ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Курахівська» №455 від 15.12.2020 року про розмір заборгованості по заробітній платі, згідно якої відповідач просив відмовити в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 796,77грн. Проте суд, вказану довідку сприйняв, як доказ погашення заборгованості в сумі 40 934,53грн. Тобто, йому на дату подання відзиву відповідачем була частково погашена заборгованість із заробітної лати в розмірі 796,77 грн., а залишок невиплаченої заборгованості дорівнює 40 934,53 грн, і саме цю суму суд першої інстанції повинен стягнути з відповідача на його користь.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача в суд апеляційної інстанції не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до положень ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено помилкові.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення в частині частково задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку ніким не оскаржується, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, та звільнений 22.07.2020 р. за п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно довідки № 431 від 20.11.2020 р. заборгованість підприємства із виплати заробітної плати складала 41731,30 грн.

Згідно довідки ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Курахівська» № 455 від 15.12.2020 року про розмір заборгованості по заробітній платі станом на 15.12.2020 р. позивачу виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 40934,53 грн.

Таким чином, станом на день розгляду справи залишилась невиплаченою сума заборгованості із заробітної плати у розмірі 795,77 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Частиною першою статті 3, статтею 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вірно визначившись з нормами права, які регулюють спірні відносини, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що позивачу згідно довідки №455 від 15.12.2020 року була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 40 934,53. Довідка на яку посилався суд першої інстанції вказаної інформації не містить. У вказаній довідці зазначена сума боргу в розмірі 40934,53грн, що на 796,77грн. менше ніж зазначено в довідці за №431 від 20.11.2020 року. (а.с.29, 13)

Вказана обставина підтверджена відзивом відповідача на позов від 16.12.2020 року, де відповідач просив відмовити у задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати сум у розмірі 796,77грн. (а.с.28)

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є обґрунтованими.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належної оцінки, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення, яке підлягає зміні.

Вказаний висновок в повній мірі узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду зазначений в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), що: «закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції повинно бути змінено в частині визначеного судом розміру заборгованості із заробітної плати.

З огляду на вказане позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка складається з вихідної допомоги у розмірі трьох місячного середнього заробітку за стаж роботи у вугільній промисловості, вихідної допомоги у розмірі місячного середнього заробітку за станом здоров`я, допомоги по тимчасовій непрацездатності та заробітній платі в сумі 40934,53грн підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 24 березня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості із заробітної плати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Державного Підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» в частині стягнення заборгованості із заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська», ідентифікаційний код 33621568, юридична адреса: 85487, Донецька область, м. Гірник, вул. Терикона, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість із заробітної плати в сумі 40 934 (сорок тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн. 53 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

О.М. Пономарьова