Справа № 408/7537/19-ц
Провадження № 2/408/539/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на цей будинок,

ВСТАНОВИВ:

Із зазначеним позовом в інтересах позивача звернувся його представник - адвокат Ракицька І.М., яка, обґрунтовуючи позовні вимоги позивача вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 2012 року за реєстровим номером 1213 позивачу належав житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 66,0 кв.м. (житлова площа 47,9 кв. м) з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

23 липня 2013 року приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Незнайко Н.М. був зареєстрований договір дарування вище вказаного житлового будинку в реєстрі за № 448, за яким позивач ОСОБА_1 передав майно у власність обдарованого, відповідача ОСОБА_2 , безоплатно, а обдарований прийняв це майно. Також, представник позивача вказує, що підставою укладення даного договору був психічний тиск на позивача з боку його колишньої дружини ОСОБА_3 , яка наполягала на даруванні будинку своєму синові від першого шлюбу в обмін на збереження сім`ї. На той час позивач сильно страждав від болю через пахову грижу, відчував себе зобов`язаним дружині, яка вселила в нього невпевненість у собі та залежність від неї, що і стало підставою укладення договору дарування, укладати який у позивача зовсім не було наміру та бажання. Тому, представник позивача просить суд визнати договір дарування житлового будинку від 23.07.2013 недійним та визнати за позивачем право власності на житловий будинок.

Також у поданій позовній заяві представник позивача просила розглядати справу за її відсутності та за відсутності позивача.

До початку судового розгляду представник відповідача, адвокат Борисов В.М., надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності відповідача, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнали.

За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2012 належав житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 66,0 кв.м. (житлова площа 47,9 кв. м) з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що також підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 22.11.2012, виданим на ім`я власника ОСОБА_1 (а.с. 7-9).

23 липня 2013 року позивач подарував, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність вище вказаний житловий будинок, що підтверджується договором дарування житлового будинку, зареєстрованим в реєстрі за № 448 приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Незнайко Н.М. (а.с. 5).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Також, з позовної заяви йдеться, що підставою для визнання правочину недійсним позивач вважає укладання договору у період його страждань від сильного болю через грижу та через психічний тиск його колишньої дружини ОСОБА_3 , про що надав копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого з якої вбачається, що ОСОБА_1 у період з 17.11.2014 по 26.11.2014 знаходився на лікуванні в Луганському обласному онкологічному диспансері (а.с. 11).

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно наданої копії договору дарування житлового будинку вбачається, що договір прочитано та підписано у присутності нотаріуса за згодою сторін, у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_1 житлового будинку перевірено (а.с. 5).

Погіршення стосунків позивача із дружиною ОСОБА_3 з листопада 2013 року, тобто після укладення правочину, та розірвання шлюбу між ними у 2019 році, не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним і свідчити про психічний тиск.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в Луганському обласному онкологічному диспансері у період часу з 17 по 26 листопада 2014 року, тобто значно пізніше ніж був укладений спірний договір дарування.

Ця обставина спростовує твердження позивача, що він, на час укладання цього договору, страждав від сильного болю через пахову грижу, відчував невпевненість в собі та залежність від дружини.

Наведене свідчить, що обставини, які обґрунтовують вимогу позивача щодо визнання спірного договору дарування недійсним, не доведені і засновані на припущеннях, тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Оскільки позовна вимога про визнання права власності на будинок за позивачем є похідною від вимоги про визнання договору дарування недійсним, в її задоволенні також необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , про визнання договору дарування житлового будинку недійсним та визнання права власності на цей будинок - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, та може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Головуючий: Є.О. Соболєв