Справа № 367/3981/21
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2021 рокусмт Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2021 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позивач просить: стягнути з ОСОБА_2 кошти по оплаті за виконані роботи з ремонту квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , в розмірі 159 327 грн та 75 528 грн відповідно; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості будівельних матеріалів, обладнання, меблів, побутової техніки, сантехніки, витратних матеріалів, тощо, які купувались для проведення ремонтних робіт та облаштування вказаних вище квартир в розмірі 185 252 грн та 84 177 грн відповідно; стягнути з ОСОБА_2 пеню у розмірі 43 430, 24 грн, 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 20 102, 28 грн, інфляційні збитки в розмірі 50485, 83 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2021 року вказана справа була передана до Бородянського районного суду Київської області згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.

02 липня 2021 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаній справі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2021 року вказана справа була передана до Бородянського районного суду Київської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2021 року головуючою у справі визначено суддю Герасименко М.М.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2021 року судді Герасименко М.М. передано заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаній справі.

У заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо продажу, перереєстрації вказаної квартири на третіх осіб.

Вказана заява обґрунтована тим, що предметом спору у даній справі є стягнення коштів за проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу і була продана відповідачем, а також проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала відповідачу та позивачу. Квартира АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу, була продана, але розрахунок із позивачем відповідачем проведено не було. Квартира АДРЕСА_2 , яка належала відповідачу та позивачу, на теперішній час знаходиться на продажу, активно рекламується на різних сайтах продажу нерухомості. Позивач вказує, що його незаконним чином було позбавлено ѕ частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , та перереєстровано право власності на відповідача. Позивач вказує, що у нього є підстави вважати, що дана квартира є спільною частковою власністю позивача та відповідача, без згоди позивача квартиру може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення коштів за виконані ремонтні роботи та компенсацію вартості будівельних матеріалів, обладнання, витратних матеріалів, які купували для проведення ремонтних робіт та облаштування квартир.

Заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що у нього є підстави вважати, що одна із вказаних квартир є спільною частковою власністю позивача та відповідача, без згоди позивача квартиру може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, позивачем у позовній заяві не ставиться питання щодо права власності на вказану у заяві квартиру. Предметом спору вказаної цивільної справи є стягнення коштів.

Позивачем також не наведено доводів про наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову про стягнення коштів, з яким звернувся до суду позивач.

Крім того, позивач також не надав належних та допустимих доказів на підтвердження належності відповідачу квартири, на яку позивач просить накласти арешт.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування зазначених заявником заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 28 липня 2021 року.

Суддя М. Герасименко