ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2274/21 Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/818/4275/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року, постановлену у складі судді Болибока Є.А., по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, передано на розгляд Дзержинського районного суду міста Харкова.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства, а висновки, яких дійшов суд, не відповідають обставинам справи.

Вказав, що він не має доступу до вказаних об`єктів нерухомого майна, провести незалежну оцінку їх вартості не вбачається можливим. Відповідно до наданих інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав найвищу цінність має саме будинок АДРЕСА_1 ». На неможливості проведення незалежної оцінки позивач повторно звертав увагу суду також в позовній заяві від 14.05.2021.

Послався на те, що при поданні позовної заяви він керувався тією інформацією відносно об`єктів нерухомості, яка була відображена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначив, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали не зазначено про наявність у складі будинку АДРЕСА_1 вищезгаданого самочинного будівництва. Тобто суд не врахував ні площу, ні вартість здійснених прибудов до будинку, а вказав лише: «житловий будинок загальною площею 92,5 м2 з господарсько-побутовими спорудами...». Як вказано в позовній заяві, спільними коштами сторін спору було побудовано додаткову кімнату до будинку АДРЕСА_1 , споруджено сауну, басейн, гараж (все це відображено в Державному реєстрі речових прав як самочинне будівництво).

У відзиві на скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бабенко С.Ю. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області залишити без змін.

Вважає, що суд обґрунтовано застосував норму ст. 30 ЦПК України, згідно з якою позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Позивач всупереч передбаченому п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України обов`язку не зазначив та не обґрунтував ціну позову. Позивач не був позбавлений можливості самостійно звернутися до спеціально створеної Фондом державного майна України Єдиної бази даних звітів про оцінку, до якої має вільний доступ кожна особа для отримання оціночної вартості спірних об`єктів нерухомості.

При цьому до відзиву були надані: копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_2 , придбаної ОСОБА_2 за 605495 грн та копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2009 на спірний жилий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який був оцінений на день відкриття спадщини у суму 78386 грн.

Згідно з наявною у мережі Інтернет загальнодоступного сервісу перевірки отримання поштових відправлень Укрпошти (трекінг відправлень) згаданий відзив був вручений за відповідними адресами у с. Руська Лозова адресату ОСОБА_1 20.07.2021 852), однак позивач відповіді на нього не надав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про передачу справи на розгляд іншого суду, оскарження якої передбачено п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомлен ням учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За правилом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 14 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 15.03.2006 по 2011 роки;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У цій справі основна частина нерухомого майно, що є предметом спору, а саме дві квартири, загальна площа яких відповідно складає 105,5 м2 та 119,9 м2, розташовані у Шевченківському районі міста Харкова.

Передаючи справу на розгляд іншого суду, за місцезнаходження спірних квартир, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку спір має розглядатися за правилами виключної підсудності. Суд виходив з того, що дві спірні квартири за вартістю є більшими, ніж жилий будинок з надвірними будівлями, з посиланням на норми ст.ст. 30, 31 ЦПК України суд вважав, що спір має розглядатися в іншому суді за місцезнаходженням спірних квартир, а не за місцезнаходженням будинку, як помилково вирішив позивач.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За змістом ст. 181 ЦК України спірне майно належить до нерухомого майна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року зроблено висновок, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 24 березня 2020 року у справі № 280/1208/18-ц (провадження № 61-4235св19), на яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України доцільно послався суд першої інстанції.

Районний суд правильно зазначив, що спірні об`єкти нерухомості, що перебувають у Шевченківському районі міста Харкова є більшими за площею, аніж спірний будинок (не враховуючи самочинне будівництво) у Дергачівському районі. Апелянт всупереч свого процесуальному обов`язку, передбаченому у ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав до суду належних і допустимих доказів на спростування висновків суду, які ґрунтуються на перевірених судом оголошень в мережі Інтернет про продаж аналогічних квартир та будинку про те, що вартість двох спірних квартири є більшою, аніж вартість спірного жилого будинку з надвірними будівлями (а. с. 50-55).

Як вбачається із наданої відповідачем до суду апеляційної інстанції копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_2 , придбаного ОСОБА_2 за 605495 грн її вартість більше, аніж вартість спірного жилого будинку АДРЕСА_1 446490 грн, яка зазначена у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно під № 18146280 (а. с. 27).

Суд бере до уваги вказані докази, оскільки відповідач з поважних причин не могла надати їх до суду першої інстанції, так як оскаржена ухвала була постановлена до відкриття провадження у справі.

Доводи скарги цього висновку не спростовують і не свідчать про помилкове застосування судом вказаних норм цивільного процесуального та матеріального права.

Тому суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

О.М. Хорошевський.