29.06.2021 Справа № 756/5247/21
Унікальний номер судової справи 756/5247/21
Номер провадження 2/756/4057/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 червня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Чагір Б.К.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. А саме, просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21.01.2021, зареєстрований в реєстрі за №123, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №1378 від 04.10.2006.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказує, що між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем було укладено кредитний договір №1328 від 04.10.2006, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у сумі 51 775,00 доларів США з кінцевим терміном його повернення не пізніше 03.10.2013. Приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Т.В. 21.01.2021 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №123 про стягнення з позивача на користь відповідача, який є правонаступником банку, заборгованості за цим договором у сумі 118 548,73 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ 3 343 074,18 грн та 1 500,00 грн витрат за вчинення виконавчого напису. Позивач стверджує, що вказаний виконавчий напис вчинений поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, право вимоги відповідача нараховувати проценти за вказаним договором припинилося 04.05.2007 у зв`язку зі спливом строку кредитування, документи, подані нотаріусу не дають право для вчинення виконавчого напису. Тому є всі підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так, відповідно до п. 5.2.6. кредитного договору позичальник зобов`язується достроково погасити заборгованість за цим договором протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення від Банку про вимогу достроково виконати зобов`язання за цим договором у випадках, передбачених п. 5.3.2. договору. Про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим договором з вищевказаних підстав Банк письмово повідомляє позичальника (поштою з повідомленням; врученням Банком особисто позичальнику під розписку) про необхідність дострокової сплати суми заборгованості. Позивачу 03.04.2007 під розписку банком було вручено вимогу, в якій банк на підставі п.5.3.2. кредитного договору вимагав від позивача достроково сплатити у повному обсязі суму заборгованості за кредитним договором та процентів за користування ним. Отже, строк повернення кредиту був змінений банком на 04.05.2007, тобто на наступний день, після не сплати позивачем заборгованості за кредитним договором протягом тридцяти днів з дня вручення вимоги.

Таким чином, трирічний строк права вимоги за кредитним договором, передбачений ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», почав свій перебіг 05.05.2007 та сплив 04.05.2010. Виконавчий напис вчинений 21.01.2021, тобто за межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, у зв`язку із чим цей напис мас бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Позивач наголошує на тому, що 08.04.2009 він повторно отримав повідомлення №08-93/759 про вимогу дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого банк вимагав достроково сплатити в повному обсязі суму заборгованості за кредитним договором та процентів за користування ним, а також пені відповідно до п. 6.3. кредитного договору протягом тридцяти календарних днів з дня одержання цього повідомлення. Окрім того, навіть у випадку неотримання позивачем вимог про дострокове погашення заборгованості, кредитним договором встановлений кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 03.10.2013. Тому трирічний строк права вимоги за вказаним договором у будь-якому випадку почав би свій перебіг 04.10.2013 та сплив 03.10.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.п.3.3, 3.4. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах нього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. З викладеного вбачається, що виконавчий напис може бути вчинений приватним нотаріусом виключно у строк, встановлений законом. Тому збільшення кредитним договором строку позовної давності жодним чином не впливає на строк вчинення виконавчого напису, визначений ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а саме, протягом трьох років з дня виникнення права вимоги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №916/3006/17.

Також, позивач вказує, що у виконавчому написі зазначено - Строк платежу по кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року. Оскільки врученням позивачу вимоги про дострокове погашення кредитного договору, строк кредитування було змінено на 04.05.2007, то з 05.05.2007 право відповідача нараховувати проценти за кредитним договором припинилося. Тому виконавчий напис, на підставі якого з позивача стягнуті проценти за період з 01.09.2017 по 01.09.2020, має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, позивач стверджує, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди. Однак, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Всі доводи позивача зводяться до того, що вказаний виконавчий напис вчинено без наявності достатніх правових підстав для його вчинення та з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою суду від 09.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/5247/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.04.2021 постановлено у рамках вжиття заходів забезпечення позову зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №123 від 21.01.2021, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №1378 від 04.10.2006, що перебуває в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О.

Ухвалою суду від 12.05.2021 постановлено витребувати у приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. належним чином завірену копію нотаріальної справи, яка була створена під час здійснення виконавчого напису №123, вчиненого 21.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №1378 від 04.10.2006.

Ухвалою суду від 31.05.2021 постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 29.06.2021.

Представник позивача - адвокат Гудзера Т.С. подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надала.

Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Судом встановлено, що 04.10.2006 між Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1378, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 51 775,00 доларів США на умовах, передбачених договором. За користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 11% річних. Кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 03.10.2013 (а.с. 13-19).

Виконавчий напис від 21.01.2021, зареєстрований в реєстрі за №123, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №1378 від 04.10.2006 (а.с. 24).

З виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. пропонує стягнути на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла за кредитним договором №1378 від 04.10.2006, який укладений між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.09.2017 по 01.09.2020. Сума заборгованості складається: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 39 139,95 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками та комісією - 78 539,00 доларів США, строкова заборгованість за відсотками та комісією - 869,78 доларів США, суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1 500,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 118 548,73 доларів США (на день вчинення напису згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,20 становить 3 343 074,18 грн) та 1 500,00 грн (а.с. 24).

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження №64784620 з примусового виконання виконавчого напису №123 від 21.01.2021, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В.; постанову від 10.03.2021 ВП №64784620 про арешт рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та постанову від 10.03.2021 ВП №64784620, якою накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10,11, 25).

Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при вчиненні приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. виконавчого напису №123 від 21.01.2021 за заявою стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» .

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц).

Судом досліджено докази надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, зокрема умови кредитного договору №1378 від 04.10.2006, строк дії якого встановлений до 03.10.2013. Графік погашення кредитної заборгованості з останнім платежем до 03.10.2013 (а.с. 13, 23).

Окрім того, відповідно до п. 5.2.6. кредитного договору позичальник зобов`язався достроково погасити заборгованість за цим договором протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення від Банку про вимогу достроково виконати зобов`язання за цим договором у випадках, передбачених п. 5.3.2. договору. Про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим договором з вищевказаних підстав Банк письмово повідомляє позичальника (поштою з повідомленням; врученням Банком особисто позичальнику під розписку) про необхідність дострокової сплати суми заборгованості.

Так, судом встановлено, що позивачу 03.04.2007 було вручено вимогу, в якій банк на підставі п. 5.3.2. кредитного договору вимагав від позивача достроково сплатити у повному обсязі суму заборгованості за кредитним договором та процентів за користування ним.

Отже, строк повернення кредиту був змінений банком на 04.05.2007, тобто на наступний день, після не сплати позивачем заборгованості за кредитним договором протягом тридцяти днів з дня вручення вимоги.

Таким чином, трирічний строк права вимоги за кредитним договором, передбачений ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», почав свій перебіг 05.05.2007 та сплив 04.05.2010. Також, позивачу 08.04.2009 повторно направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якої банк вимагав достроково сплатити в повному обсязі суму заборгованості за кредитним договором та процентів за користування ним, а також пені відповідно до п. 6.3. кредитного договору протягом тридцяти календарних днів з дня одержання цього повідомлення.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» до нотаріуса зі заявою про вчинення виконавчого напису 21.01.2021 закінчився трирічний строк позовної давності до вимог кредитора.

У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається зі спірного виконавчого напису, сума заборгованості за кредитним договором №1378 від 04.10.2006 складається, зокрема, з простроченої суми заборгованості за відсотками та комісією в розмірі 78 539,00 доларів США.

Нарахування простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам та комісії за користування кредитом також свідчить про відсутність безспірності.

Судом встановлено, що строк дії укладеного між сторонами кредитного договору закінчився 03.10.2013, отже підстави для стягнення простроченої заборгованості по кредиту в сумі 3 343 074,18 грн знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності.

Суд також не може встановити факт безспірності заборгованості за відсотками та комісією та погодитися із періодом її утворення з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року, який є поза межами дії кредитного договору.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Так, п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.

Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку.

Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 21.01.2021 приватним нотаріусом Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за №123.

Разом з тим, 11.06.2021 представником позивача - адвокатом Гудзерою Т.С. подано до суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 84 000,00 грн. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 28.03.2021 між позивачем та адвокатом Гудзерою Т.С. укладено договір про надання правничої допомоги №15, відповідно до умов якого вартість послуг адвоката становить 84 000,00 грн. Згідно з п. 5.2 договору про надання правової допомоги за підготовку до розгляду справи у суді та збір доказів клієнт зобов`язався сплатити передоплату в розмірі 28 000,00 грн. Після підписання договору така винагорода поверненню не підлягає. Відповідно до п. 5.3 договору про надання правової допомоги за представництво інтересів клієнт сплачує 1500,00 грн за кожний факт прибуття адвоката у суд (для участі у засіданні, подання заяв, клопотань, скарг, інших процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи тощо) або відвідування адвокатом державної виконавчої служби, органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій. Така винагорода сплачується у день надання відповідних послуг і поверненню не підлягає. Так, за представництво інтересів позивача у судових засідання, що відбулися 12.05.2021 та 31.05.2021 останньою було сплачено адвокату кошти в загальній сумі 3 000,00 грн. За представництво інтересів у судовому засіданні, що призначено на 29.06.2021 позивач 03.06.2021 сплатила кошти у сумі 1 500,00 грн. Таким чином, загальна сума коштів, які позивач фактично сплатила адвокату на підставі п.п. 5.2, 5.3 договору про надання правничої допомоги складає 32 500,00 грн. Окрім того, відповідно до п. 5.4 договору про надання правової допомоги залишок винагороди, визначеної у п. 5.1 договору клієнт зобов`язується сплатити адвокату протягом трьох днів після ухвалення рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі вказаного пункту позивач зобов`язана сплатити адвокату кошти у розмірі 51 500,00 грн.

22.06.2021 адвокатом Мартиненко В.В., який діє в інтересах відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи вони були розумними. Відшкодування судових витрат передбачає, що має бути встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 вказано, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2018 року у справі №462/9002/14-ц визначено, що свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин. Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг. Суд дійшов висновку, що включення умови до договору про надання юридичних послуг про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні та актам цивільного законодавства.

З огляду на вказане, залишок винагороди за Договором про надання правничої допомоги №15 від 28.03.2021 у розмірі 51 500,00 грн не підлягає відшкодуванню за рахунок ТОВ «Кредитні ініціативи».

Також, представник відповідача вказував на те, при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката необхідно враховувати чи відповідають виконані роботи критерію необхідності, а саме чи було їх вчинення обов`язковим і доцільним, чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18. Витрати на підготовку заяв по суті справи, зокрема позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідають критерію необхідності, оскільки їх надання вимагається згідно з процесуальним законом. Витрати на підготовку та написання заяви про забезпечення позову, підготовку інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і виконання яких не вимагається, не є обов`язковим для відшкодування у кожному без винятку випадку. Жодних інших документів, окрім позовної заяви, заяви про забезпечення позову та заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу, адвокатом не написано та не подано. У додатках до позовної заяви не вказано додаткових процесуальних документів, підготовлених адвокатом, крім заяви про забезпечення позову. Це, серед іншого, свідчить про те, що адвокат не вчиняв додаткових дій для збору доказів, не звертався до нотаріуса, державної виконавчої служби чи інших органів влади та установ. Також варто врахувати, що відповідач не надав жодних документів, у тому числі відзив на позовну заяву, відповідно, у представника позивача немає потреби у дослідженні таких документів та написанні відповіді на відзив. Відтак, збір доказів та аналіз документів не потребував багато часу та значних зусиль. Витрати на правову допомогу повинні бути співмірними, зокрема, з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом виконаних робіт (наданих послуг). Оцінюючи співмірність розміру здійснених стороною витрат із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, необхідно враховувати витрачений адвокатом час на виконання конкретного виду робіт, а саме: скільки часу адвокат витратив на юридичний аналіз, збір доказів, підготовку документів тощо. У Договорі про надання правничої допомоги №15 від 28.03.2021 та детальному опису виконаних робіт (наданих послуг) немає інформації щодо витраченого часу на виконання тих чи інших робіт, що перешкоджає відповідно до вимог законодавства чітко та об`єктивно оцінити співмірність витрат з часом, витраченим адвокатом на надання правничої допомоги у справі №756/5247/21.

При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

За своєю категорією справа №756/5247/21 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає, не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію, а наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі 84 000,00 грн, адже цей розмір не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

У цій справі відбулося всього три судових засідань. У судовому засіданні представник позивача був присутній лише раз - 12 травня 2021 року. 31 травня 2021 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням проводити підготовче судове засідання за відсутністю позивача та його представника. При розгляді справи не відбулося виклику свідків, призначення експертизи, залучення спеціаліста або перекладача, вчинення інших додаткових процесуальних дій. Справа №756/5247/21 не є складною та не потребувала значної кількості судових засідань. Верховний Суд у справі №915/1654/19 застосував критерій необґрунтованості та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат із реальністю таких витрат, вказавши, зокрема, на незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи та тривалість судових засідань. Вартість послуг, заявлених представником позивача у справі №756/5247/21, є суттєво завищеною, необгрунтовано високою, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги та не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю і тривалістю справи.

Враховуючи викладене представник відповідача просив суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу, які заявлені ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача було надано договір про надання правничої допомоги №15 від 28.03.2021, укладений між адвокатом Гудзерою Т.С. та ОСОБА_1 , детальний опис робіт (наданих послуг) у справі №756/5247/21, квитанцію до прибуткового касового ордеру №15-1 від 28.03.2021 на суму 28 000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру №15-2 від 12.05.2021 від 12.05.2021 на суму 1 500,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру №15-3 від 31.05.2021 на суму 1 500,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру №15-4 від 03.06.2021 на суму 1 500,00 грн.

Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справі № 922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19).

У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

В пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) вказано, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом,

є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».

Зважаючи на викладене, керуючись принципами справедливості та верховенством права, та враховуючи значення справи для сторін, обґрунтованість та пропорційність витрат на професійну правничу допомогу до предмета спору з урахуванням того, що позивачем було заявлено одну вимогу немайнового характеру, враховуючи тривалість розгляду справи у суді та нетривалу зайнятість адвоката у судових засіданнях, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши їх у сумі 18 000,00 грн з відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 137, 141, 206, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21; ), третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович (місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 433, кім. 28-29), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити;

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис номер 123, вчинений 21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 1378 від 04.10.2006;

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21; ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя І.М. Банасько