ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/301/20Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/261/21 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 305010900
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

секретар - Сович Н.А.

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Ликтея В.О., представника АТ "Укрпошта" - Скрипничук Т.Ю., представника ПАТ Страхова Компанія "ВУСО" - адвоката Сокол Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року, повний текст якого складено 9 грудня 2020 року, ухвалене суддею Митражик Е.М. у цивільній справі №596/301/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 до акціонерного товариства Укрпошта, приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 звернулись до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 27 жовтня 2018 року близько 11:00 год. трапилась ДТП за участю транспортних засобів Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 . Позивачі вважають, що ДТП трапилась з вини ОСОБА_4 , оскільки останній перевищив максимально дозволену швидкість, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечно, в результаті чого допустив настання ДТП. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди у вигляді пошкодженого транспортного засобу у розмірі 139683,00 грн, а також моральної шкоди, яка полягає у психологічних переживаннях, погіршенні загального самопочуття, моральних стражданнях, спричинених пошкодженням його транспортного засобу, та розмір якої становить 50000,00 грн. Крім ОСОБА_1 , у момент ДТП у транспортному засобі Chevrolet Aveo перебували ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 , які також зазнали моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю і стражданнях, необхідності звернення за медичною допомогою, погіршенні психологічного стану, глибоких душевних переживаннях за своє життя та здоров`я, тривожності та погіршенні сну, та розмір якої становить 50000,00 грн. На момент вчинення ДТП ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з АТ Укрпошта та виконував трудові обов`язки, а тому останнє несе відповідальність за спричинену позивачам шкоду. Із полісу №АК/7899992 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що цивільно-правова відповідальність належного АТ Укрпошта транспортного засобу марки Ford Mondeo застрахована приватним акціонерним товариством Страхова компанія ВУСО (далі ПрАТ СК ВУСО), а тому останнє зобов`язане виплатити страхове відшкодування у межах встановленого ліміту 100000,00 грн.

Зважаючи на вищенаведене позивачі просили суд:

-стягнути з АТ Укрпошта на користь ОСОБА_1 44103 майнової шкоди, 50000,00 моральної шкоди та судові витрати;

-стягнути з ПрАТ СК ВУСО на користь ОСОБА_1 100000,00 грн страхового відшкодування та судові витрати;

-стягнути з АТ Укрпошта на користь ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 50000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_4 закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а тому цивільно-правова відповідальність водія застрахованого транспортного засобу Ford Mondeo не настала, та відповідно обов`язок зі сплати страхового відшкодування позивачу не виник. Позивачами не доведено того, що ОСОБА_4 є винуватцем ДТП та заподіювачем шкоди, а тому відсутні підстави для стягнення з АТ Укрпошта матеріальної та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказують, що рішення суду є необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. При встановленні обставин справи, зокрема щодо вини ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, суд взяв до уваги лише постанову Чернівецького апеляційного суду від 4 квітня 2019 року, який перевіряв виключно ті дії ОСОБА_4 , що були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення - п. п. 12.1, 13.1 ПДР України. Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивачі вказували на порушення ОСОБА_4 інших пунктів ПДР, які не були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, однак стали причиною ДТП, зокрема перевищення ОСОБА_4 максимально допустимої швидкості, про що свідчить поданий позивачами до суду першої інстанції висновок експертизи №1425/20-22 від 25.11.2020.

Суд не звернув уваги на те, що виникнення цивільної відповідальності закон не повязує із виникненням адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Також судом повністю проігноровано право пасажирів на відшкодування моральної шкоди, яке виникає незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки.

У відзиві ПрАТ СК ВУСО просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року без змін. Вказує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 є обставиною, яка спростовує факт наявності вини останнього у вчиненні ДТП.

У відзиві АТ Укрпошта просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року без змін. Вказує, що позовні вимоги є безпідставними, а апеляційна скарга повністю дублює позовну заяву. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП повністю спростовує вину ОСОБА_4 у скоєнні ДТП. Оскільки не встановлена вина ОСОБА_4 , тому відсутні підстави для стягнення як матеріальної, так і моральної шкоди на користь позивачів.

Заслухавши пояснення представника позивачів адвоката Ликтея В.О., який доводи апеляційної скарги підтримав, пояснення представника АТ Укрпошта - Скрипничук Т.Ю та представника ПрАТ СК ВУСО - Сокол Д.В., які вважають, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а саме: рішення слід змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , доповнивши мотивувальну частину рішення, та скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , враховуючи наступне.

Встановлено, що 27.10.2018 року об 11:25 год. на 249 км АД М21 Виступовичі-Могилів-Подільський трапилась дорожньою-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Зіткнення відбулось на лівій смузі дороги, яка має дві смуги для для руху в одному напрямку.

У результаті ДТП обидва автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Власником автомобіля Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

Власником автомобіля Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 є АТ Укрпошта. В момент вчинення ДТП ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із АТ Укрпошта та виконував трудові обовязки.

У момент ДТП в автомобілі Chevrolet Aveo в якості пасажирів знаходились позивачка ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На місці вчинення ДТП працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_4 . Згідно протоколу, ОСОБА_4 порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 4 квітня 2019 року постанову судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2019 року щодо ОСОБА_4 скасовано та закрито провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили.

27.05.2019 року ОСОБА_4 звернувся до УПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції. За результатами цього звернення 14.06.2019 року відносно водія ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, а саме за порушення ним вимог п.1.5, 2.3 (д), 10.1, 10.4 ПДР України, які призвели до ДТП, що мала місце 27.10.2018 року об 11:25 год. на 249 км АД М21 Виступовичі-Могилів-Подільський за участю автомобіля Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Як вбачається із змісту постанови, протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями та викликає обгрунтовані сумніви, які відповідно до положень ч.3 ст. 62 Конституції України тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому суд закрив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На момент ДТП 27.10.2018 року автомобіль Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 був забезпечений Полісом № АК/7899992 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «ВУСО».

01.03.2019 року, 18.02.2020 року ОСОБА_1 та 18.02.2020 року ОСОБА_2 зверталися до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявами про страхове відшкодування.

Листом № 4199 від 23.05.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» відмовило у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що на підставі наданих документів вина ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.10.2018 року о 11:30 год., не встановлена, а тому відсутні підстави для сплати страхового відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність вини ОСОБА_4 у спричиненні ДТП, та відповідно, відсутність передбачених п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України підстав для стягнення спричиненої ОСОБА_1 шкоди.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Суд обгрунтовано прийняв до уваги постанову Чернівецького апеляційного суду від 4 квітня 2019 року у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, однак не врахував, що Чернівецький апеляційний суд розглядав питання про порушення ОСОБА_4 виключно п.п.12.1 та 13.1 ПДР України, так як тільки ці порушення були вказані в протоколі про адміністративне правопорушення.

Із змісту постанови вбачається, що суд не може вийти за межі протоколу і не може давати оцінку наявності чи відсутності в діях ОСОБА_4 інших порушень ПДР, які не ставились у вину, тому суд прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виходячи із сформульованого у протоколі змісту та суті правопорушення а саме порушення ОСОБА_4 п.п.12.1, 13.1 ПДР України.

Із змісту п.6 ст. 82 ЦПК України вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, доказуванню не підлягає відсутність у діях ОСОБА_4 порушень п.12.1 та п.13.1 ПДР України.

Разом з тим, у позовній заяві зазначено, що вина ОСОБА_4 полягає також у тому, що він перевищив максимально дозволену швидкість руху (п.12.6 (ґ) та допустив інші порушення, що призвели до зіткнення автомобілів та спричинення позивачам шкоди.

Ці дії ОСОБА_4 не були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, та відповідно, не були предметом судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст. 124 КУпАП.

Оскільки на такі обставини позивачі зсилалися як на підставу своїх вимог, подавали відповідні докази на їх підтвердження, тому ці обставини підлягали зясуванню, проте вони залишились поза увагою суду першої інстанції при розгляді даної цивільної справи.

Перевіривши вказані доводи позивачів, колегія суддів вважає необхідним доповнити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції наступним.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується жодною із сторін, що автомобіль Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 перед настанням ДТП рухався зі швидкістю, не меншою 124, 5 км/год, при дозволеній на даній ділянці дороги швидкості 110 км/год.

Однак, позивачами не доведено, що таке порушення ОСОБА_4 стало причиною ДТП.

Наданий позивачами відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи по адвокатському зверненню №1425/20-22 від 25.11.2020 року колегія суддів оцінює критично, оскільки він є суперечливим в своїй дослідницькій частині та частині висновків, містить ряд припущень експерта, а також висновки не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Зокрема, у п.3 дослідницької частини експерт, провівши ряд обчислень, вказує, що водій ОСОБА_4 , рухаючись із максимально дозволеною швидкістю (110 км/год), не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнення (т.2, а.с. 238).

Далі у тексті пункту 3 дослідницької частини експерт вказує, що при умові дотримання ОСОБА_4 п.п.12.3, 12.6 (ґ) ПДР зіткнення автомобілів або виключалося, або могло відбутися з невеликою швидкістю.

Пункт 12.3. ПДР України передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний вияввити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного обїзду перешкоди.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_4 не виконав вимоги п.12.3 ПДР.

У пункті 5 висновків експерт ствердно дає відповідь про те, що при будь-якому варіанті розвитку подій, порушення ОСОБА_4 п.12.6. (ґ) стало однією із причин ДТП.

Також у висновках експерт вказує про невідповідність дій ОСОБА_4 п. 14.2 (в) ПДР. Цей пункт встановлює правила обгону з виїздом на смугу зустрічного руху, проте ОСОБА_4 не здійснював обгону і не виїжджав на смугу зустрічного руху. ДТП відбулась на лівій смузі дороги із двома смугами руху в одному напрямку.

Неможливість уникнення ОСОБА_4 зіткнення, при допустимій швидкості руху 110 км/год, та відсутність причинного звязку між перевищенням ним швидкості та настанням ДТП, підтверджується іншим наявним у матеріалах справи висновком експерта №040 від 8.01.2019 року (т.1, а.с. 193-202).

Судовий експерт ОСОБА_5 , який виконував експертизу №040 від 8.01.2019 року за клопотанням адвоката Шеремети І.С., попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивого висновку, про що зазначено у висновку, має стаж експертної роботи з 1984 року, а тому доводи позивача про те, що цей висновок не слід брати до уваги, колегія суддів вважає безпідставними.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено, що причиною ДТП були інші порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, які не зазначалися у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, зокрема, перевищення ним максимально дозволеної швидкості руху, тобто не доведена вина ОСОБА_4 у спричиненні шкоди ОСОБА_1 , а тому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 щодо відшкодування шкоди ОСОБА_1 не настає.

Щодо вирішення судом позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , слід зазначити наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивачами не доведено вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, тому відсутні підстави для стягнення з АТ Укрпошта моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 та її малолітньому сину ОСОБА_3 .

Однак, до такого висновку суд прийшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а саме: суд не застосував ч.2 ст. 1188, ч.1 ст. 1190 ЦК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування частково судового рішення та ухвалення в цій частині нового рішення.

Згідно п.3 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоду іншим особам, особи, які спільно завдали шкоду, зобовязані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Пасажир одного з транспортних засобів, які у ДТП взаємодіяли як джерела підвищеної небезпеки, є іншою особою в розумінні положень частини 2 статті 1188 ЦК України. Якщо пасажир одного із транспортних засобів, які у ДТП взаємодіяли як джерела підвищеної небезпеки, зазнав шкоди, то відшкодування йому такої шкоди має здійснюватися за правилами ч.2 ст. 1188 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх винних у скоєнні ДТП осіб, так і від будь-якого з них.

Обовязок з відшкодування школи покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що школи було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України).

У момент ДТП ОСОБА_2 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_3 були пасажирами в автомобілі Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 .

У результаті ДТП ОСОБА_2 було спричинено забій мяких тканин спини, у звязку із чим їй надавалась надавалась медична допомога, про що свідчить довідка Козятинської ценральної районної лікарні від 27.10.2018 року (т.1, а.с.6).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3 внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки зазнали моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю ОСОБА_2 у звязку із забоєм мяких тканин спини, необхідності звернення за медичною допомогою, переживаннях за життя та здоровя її та дитини, виникнення у дитини приступів страху, погіршення сну.

Розмір моральної шкоди ОСОБА_2 визначила по 25 тис. грн. їй та дитині.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , якому на момент ДТП виповнилось 1 рік 1 місяць, а також з врахуванням вимог розумності та справедливості колегія суддів приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 та її неповнолітньому сину ОСОБА_3 складає 4 тис. грн. ОСОБА_2 та 2 тис. грн. ОСОБА_3 , а разом 6 тис. грн., які слід стягнути в користь ОСОБА_2 з АТ Укрпошта відповідно до правил ч.1 ст. 1172 ЦК України.

В решті рішення слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено принцип верховенства права, безпосередності судового рогляду та дослідження обставин справи, так як суд прийняв до уваги рішення Чернівецького апеляційного суду, яке в свою чергу прийняте на основі неналежного доказу експертного дослідження №040 від 08.01.2019 року і не може братись до уваги, так як є дослідженням, а не висновком призначеної за ухвалою суду судової експертизи, колегія суддів оцінює критично, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими для виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року :

-змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , доповнивши мотивувальну частину рішення;

-скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з акціонерного товариства Укрпошта (код ЄРДПОУ 21560045, адреса: вул. Хрещатик, 22, м. Київ) в користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: смт. Кожанка, Фастівський район, Київська область, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 6000,00 (шість тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуюча

Судді