Справа № 369/9560/20
Провадження № 2/369/653/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29.03.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

17 квітня 2004 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

Від зазначеного шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 грудня 2015 року рішенням Сватівського районного суду Луганської області у справі 426/5970/15-ц шлюб між ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвано, про що 03.12.2015 року складено відповідний актовий запис за №2.

Відповідно до рішення між позивачем та відповідачем досягнуто згоди, що діти будуть проживати разом з матір`ю. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З моменту припинення шлюбних стосунків між подружжям у червні 2014 року діти проживають разом з матір`ю.

Спору про місце проживання дітей наразі немає.

Відповідач спілкування з позивачем з питань досягнення домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання спільних дітей уникає. Про місце свого фактичного проживання та реєстрації не повідомляє.

У період з 2016 року по 2020 рік позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про добровільну сплату аліментів, або надання будь-якої фінансової допомоги на виховання та утримання спільних дітей. Але відповідач відмовляв у добровільній сплаті аліментів, посилаючись на маленьку заробітну платню та брак коштів.

Відповідно до оприлюднених у загальнодоступних джерелах інформації на у відомостях про декларування доходів та майна особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено наявність достатньої заробітної платні для сплати аліментів.

Згідно декларації про доходи відповідача він працює детективом у Національному антикорупційному бюро України та його заробітна платня за місцем роботи за 2019 рік склала 941 921 (дев`ятсот сорок одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Згідно п.2.2 декларації позивач визнає наявність в нього дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вивченням декларації про доходи відповідача за основним місцем роботи за 2019 рік у розділі 13 «Фінансові зобов`язання» та розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування», а також у інших розділах відсутнє посилання на витрати відповідача на утримання спільних з позивачем дітей.

Аналіз декларацій про доходи відповідача свідчить про наявність постійного доходу за останні три роки, що надало можливість придбати нерухомість та коштовний транспортний засіб іноземного виробництва, але не надало можливість добровільно сплатити аліменти на утримання дітей, та виконати обов`язок батька по їх вихованню та утриманню, передбачений законом.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових конпів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей, віком від б до 18 років з 01 липня 2020 року становить 2318 грн.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи викладене, вважає доцільним зобов`язати відповідача сплачувати щомісячно на користь позивача аліменти на утримання двох спільних дітей у сумі однієї третини від отриманих доходів, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину у сумі 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) грн. на кожну спільну дитину, тобто не менше ніж 4 636 (чотири тисячі шістсот тридцять шість) грн.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Після розірвання шлюбу позивач переїхав на постійне місце проживання до м. Києва та адресу свого проживання не повідомив. Натепер позивачу також достеменно не відома фактична адреса проживання, а вказана у позові інформація отримана з відкритих джерел інформації в мережі інтернет.

У продовж часу проживання позивача з дітьми окремо від відповідача з 2016 по 2020 рік, позивач неодноразово зверталась з проханням у наданні фінансової допомоги на утримання дітей та сплату аліментів у телефонному режимі та з використанням месенджеру WhatsApp та соціальної мережі Facebook, зареєстрованих за номером мобільного телефону відповідача. Згідно наявних скріншотів з зазначених джерел наявне листування, яке підтверджує звернення до відповідача починаючи з 22 липня 2016 року з вимогою про добровільну виплату аліментів, які в подальшому протягом 2016 року він добровільно сплачував, передаючи через свою матір. В останнє матір відповідача передавала кошти у якості сплати аліментів відповідачем у січні 2017 року. Після цього позивач припинив спілкування та заблокував позивача у соціальній мережі, на телефонні дзвінки не відповідав, належну участь у вихованні дітей у вигляді фінансової допомоги не надавав мотивуючи важким особистим фінансовим становищем та політичними обставинами. Враховуючи наявність підтверджених спроб позивача отримувати аліменти кошти на утримання дітей з травня 2016 року, та визнання позивачем цих вимог, а також добровільне виконання позивачем вимог щодо сплати аліментів у період з травня 2016 по січень 2017 року, та ухиляння відповідача у подальшому від виконання своїх батьківських обов`язків, вважаю необхідним призначити аліменти на утримання дітей саме з лютого 2017 року.

Вжиття заходів досудового врегулювання спору позивачем не здійснювалось.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. № 15-рп/2002 у «справі про досудове врегулювання спорів» розтлумачено, що «... обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.»

Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалися. У позивача наявні оригінали письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до п. 3 декларації про доходи відповідача за 2019 рік він є власником квартири загальною площею 40.2 м.кв, яка знаходиться у м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, у якому зареєстрована та мешкає його малолітня донька ОСОБА_8 , що дає підстави вважати що у цій квартирі також мешкає і відповідач.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 40,2 м.кв., що дає підстави вважати що саме ця квартира вказана ним у декларації, та фактично він мешкає саме за цією адресою.

У зв`язку з чим позивачем позовну заяву направлено саме до Києво- Святошинського районного суду Київської області.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 15000 (п`ятнадцять) тис. грн., та підлягає уточненню - після визначення правової позиції відповідача щодо предмету спору та обсягу фактично наданих правових послуг.

Відповідно до п. 3 ч. І ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового я наказу про стягнення аліментів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 13, 27, 28, 81, 82, 141, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України просить: Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_3 аліменти на двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі однієї третини від отриманих доходів, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину у сумі 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) грн. на кожну спільну дитину, тобто не менше ніж 4 636 (чотири тисячі шістсот тридцять шість) грн. щомісячно починаючи з лютого 2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечує.

Вважає вказані позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Вимога про стягнення аліментів саме з «лютого 2017 року» є безпідставною та такою, яка не відповідає вимогам закону.

Згідно вимог ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Всупереч вимогам даної норми Сімейного Кодексу, позивачка не надала суду належних доказів того, що вона вживала якихось заходів для одержання аліментів, а відповідач вчиняв дії по ухиленню від їх сплати.

Так, представником позивачки були надані невідомого походження фотографії переписки між особами, ідентифікувати яких взагалі не можливо.

Інших належних доказів, як-то листів, звернень, заяв до служб у справах дітей, заяв до суду, тощо - представником позивачки суду не надано.

Навпаки, у відповідача є повна переписка із позивачкою за 2018-2019 роки, згідно якої остання сама підтверджує факт отримання нею від позивача аліментів на утримання дітей то «по 5000 грн за місяць», то «10000 у квартал» (копія додається).

Окремо звертає увагу шановного суду на наступне.

До початку 2014 року сторони - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мешкали разом у м. Луганську. З весни 2014 року, після початку збройної агресії Росії проти України та захвату частини Донбасу, ОСОБА_4 неодноразово пропонував дружині виїхати на підконтрольну Україні територію, оскільки, як працівник правоохоронних органів (старший слідчий з особливо важких справ слідчого управління УМВС України в Луганській обл.) він залишився вірним присязі народу України та категорично бажав жити і працювати саме в Україні Проте ОСОБА_3 категорично відмовилась підтримати чоловіка та відмовилася їхати з тимчасово окупованої території м. Луганська.

З червня 2014 року фактичні шлюбні відносини між ними були припинені. 23 грудня 2ц0І5 року рішенням Сватівського районного суду Луганської області шлюб між сторонами розірваний.

З 2014 року по 2017 рік ОСОБА_4 мешкав у м. Сєвєродонецьку, працював у СУ ГУНП в Луганській обл., а з 2017 року працює детективом у Національному антикорупційному бюро України та, відповідно, мешкає у м. Києві.

Протягом 2014-2020 років, до цього часу ОСОБА_4 систематично сплачує аліменти ОСОБА_3 на утримання дітей та, окрім цього, дарує їм подарунки, тощо.

Твердження у позові про те, що нібито, ОСОБА_4 «уникає спілкування з ОСОБА_3 з питань досягнення домовленості про добровільну сплату аліментів» або «відповідач відмовляв у добровільній сплаті аліментів посилаючись на маленьку заробітну платню та брак коштів» не відповідає дійсності та спростовується, у тому числі, вищевказаною перепискою між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Однак, жодних доказів, в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач не надала.

Твердження в позовній заяві про те, що «після розірвання шлюбу ОСОБА_4 переїхав на постійне проживання до міста Києва, адресу свого проживання не повідомив і таким чином ухилявся від сплати аліментів» є абсолютною неправдою.

Навіть з тексту переписки між сторонами вбачається, що вони спілкувались на будь-які теми щодо дітей, у тому числі про розмір аліментів, про те, що гроші будуть передані через маму відповідача, про видалення зубів синові ОСОБА_6 , тощо. Але жодного разу позивачка у даній переписні не ставить питання про адресу відповідача у місті Київ, не намагається вияснити його перебування і т.д. Більш того, після розірвання у 2015 році шлюбу ( як вбачається з рішення Сватівського районного суду Луганської області) ОСОБА_4 проживав у м. Сєвєродонецьку Луганської області, де, як вже вказано вище, працював на посаді старшого слідчого з ОВС у СУ ГУНП в Луганській обл. І тільки у 2017 році він переїхав до м. Києва, у зв`язку з переходом до НАБУ, що підтверджується відповідними деклараціями.

Твердження позивача в позовній заяві про те, що і «натепер позивачу також достеменно не відома фактична адреса проживання відповідача» повністю спростовується наданим самим же представником позивача Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого у власності ОСОБА_4 є однокімнатна квартира, розташована у м. Вишневе Києво- Святошинського району Київської області, житловою площею 18.5 кв.м. Саме в цій квартирі мешкає ОСОБА_4 разом із дружиною ОСОБА_10 та малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вказані подібні нелогічні доводи у позовній заяві свідчать лише про одне - про намагання сторони позивачки ОСОБА_3 виставити відповідача ОСОБА_4 як особу, яка нібито ухиляється від сплати аліментів на користь дітей.

При цьому, жодних належних та допустимих доказів своїх тверджень сторона позивачки ОСОБА_3 суду не надає.

Більш того, відповідач вказує на наступні обставини, які, на його погляд, є вкрай важливими для встановлення об`єктивної істини у цій справі.

У 2014 році ОСОБА_3 відмовилася виїхати з окупованої території на територію України та не вивозить дітей. З цього часу батько - ОСОБА_4 надавав їй гроші на утримання дітей та неодноразово просив її передати дітей йому, оскільки він має постійний дохід, житло, та зможе забезпечити нормальний духовний та фізичний розвиток дітей в України. ОСОБА_3 неодноразово відмовляла йому. При цьому, до цього часу, тобто протягом вже 6 років ОСОБА_4 достеменно не знає, де саме перебувають його діти, він позбавлений можливості нормального спілкування з ними, оскільки він, як працівник правоохоронних органів України не може в`їхати до Луганська, а ОСОБА_3 категорично відмовляється привезти дітей до неокупованої території України.

Відповідно, саме з вини ОСОБА_3 батько ОСОБА_4 позбавлений будь-якої можливості спілкуватися із своїми неповнолітніми дітьми.

Крім того, згідно вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Проте, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, сторона позивача не надала суду хоча б будь-яких доказів того, що діти на її момент звернення з позовною заявою та на даний час проживають разом із позивачем.

Суду не надано відповідних актів, довідок, будь-яких інших доказів.

Самому ОСОБА_4 невідомо місцезнаходження дітей. На його неодноразові спроби вияснити це питання у ОСОБА_3 він отримував від неї відмови, у зв`язку з чим він змушений був звертатися з відповідними скаргами до Служб у справах дітей, до Державної Прикордонної служби, тощо (копії заяв долучаються, оригінали знаходиться у відповідача).

Згідно вимог ст. 186 Сімейного Кодексу України (контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів), контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Проте, у даному разі, з урахуванням того, що ОСОБА_3 постійно перебуває та мешкає або на непідконтрольній Українській владі території, або на території Росії, а місцезнаходження дітей взагалі невідоме, то здійснення будь-якого контролю з боку компетентних органів державної влади України за цільовим витрачанням цих коштів абсолютно неможливо. Особистий рахунок дітям ОСОБА_4 відкрити у відділенні Державного ощадного банку України також позбавлений можливості, оскільки на території ОРДЛО чи в Росії Українські банки не працюють. Ані ОСОБА_4 ані органи опіки та піклування не будуть мати жодної змоги контролювати та відслідковувати законність та цільове витрачання аліментів. Вказані обставини можуть потягнути за собою порушення прав та охоронюваних законом інтересів як неповнолітніх дітей, так і платника аліментів ОСОБА_4

ОСОБА_4 наголошує, що він сплачував та сплачує у добровільному порядку гроші на утримання своїх неповнолітніх дітей шляхом передачі готівки через свою матір.

Згідно вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України (обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів):

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

Просить суд врахувати, що у відповідача ОСОБА_4 є на утриманні малолітня донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка постійно мешкає разом із батьком та мамою ОСОБА_10 , що підтверджується довідкою.

Тобто розмір аліментів, який просить стягнути позивачка є занадто великим та не враховує видатків на потреби малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6

Позовна заява від 29.07.20 року підписана представником позивача адвокатом Дейнегіним С.М., яким в якості додатків до позовної заяви було додана копія договору про надання правової допомоги № 922 від 0.3.07.20 року. місцем укладення якого вказане місто Київ.

Проте звертає увагу суду на те, що у липні 2020 року ОСОБА_3 на території України (тим більш у місті Києві) не перебувала, та, відповідно, не могла підписувати з ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги.

Представником позивача додано до позовної заяви копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , де її батьком вказаний ОСОБА_4 .

Проте, звертає увагу суду на те, що прізвище відповідача - ОСОБА_4 .

Крім того, до позовної заяви додана копія паспорту на ім`я ОСОБА_3 , у якій у розділі « Місце проживання» міститься одразу декілька відбитків штампу «ОУФМС России по Волгоградской области в Суровикинском районе: Зарегистрирован по месту жительства 20.09.2019г. г. Суровикино МКР -1 дом 31 кв. 60»

Проте, згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 р., вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України забороняється. Записи і відмітки у паспорти здійснюються паспортною службою України.

Відповідно, органи інших держав, тим більш Росії, не мають жодних повноважень для внесення будь-яких записів, змін, тощо до паспорту громадянина України. При внесенні цих змін та записів даний паспорт повинен вважатися недійсним, що свідчить про те, що особу позивача ОСОБА_3 належним чином встановити немає об`єктивної можливості.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.43, 64 ЦПК України, просить: відмовити в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ..

Ухвалою судді від 02.10.2020 було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі.

В судове засідання 25.02.2021 представник позивача з`явився. Позов підтримав та просив задовольнити.

25.02.2021 в судовому засіданні представник відповідача з`явився. Проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 25.02.2021 до 16 год. 30 хв. Учасники справи в подальшому в судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

17 квітня 2004 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

Від зазначеного шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_4 з 2017 року працює детективом у Національному антикорупційному бюро України.

У відповідача ОСОБА_4 є на утриманні малолітня донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка постійно мешкає разом із батьком та мамою ОСОБА_10 .

Належних доказів про те, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду не надані.

Частиною 1 ст. 80 Сімейного кодексу У країни встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 2 ст. 80 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів одному .і подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейною кодексу України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей.

Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейною кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 193 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18, провадження №61-14531св19.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 15000 (п`ятнадцять) тис. грн., та підлягає уточненню - після визначення правової позиції відповідача щодо предмету спору та обсягу фактично наданих правових послуг.

Ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Суду докази оплати юридичних послуг адвоката не надані.

За вказаних обставин підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сум для оплати юридичних послуг адвоката відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 137, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2020 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Дубас Т.В.