РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого- судді Садовського К.С.,

за участю секретаря- Ворончук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/15552/20 за позовною заявою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» в особі представника Міроєвського Євгена Євгеновича звернулось до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.09.2005 у розмірі 17275,69 грн. станом на 31.07.2020 та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 20.09.2005. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2600,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення п. 6.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.07.2020 року має заборгованість 17275,69 грн., яка складається з наступного: - 2006,05 грн. - заборгованість за тілом кредита, 15269,64 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії;

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим останній вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2020 справу передано для розгляду судді Садовському К.С.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом 22.10.2020 сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі та отримано відповідну довідку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Ціною даного позову позивачем зазначена сума 17275 грн. 69 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

30.03.2021 відповідачем подано до канцелярії суду заяву про застосування строків позовної давності.

Так, ОСОБА_1 вказує, що відповідно до позовної заяви він уклав кредитний договір з АТ КБ «Приватбанк» шляхом підписанням анкети-заяви б/н від 2005 року. Керуючись ч. 1 ст 634 ЦК України позивач стверджує, що зазначена анкета-заява разом з наданими позивачем умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає кредитний договір. Це не відповідає дійсності з огляду на наступне: згідно наданої копії заяви відповідач, дослівно, я ознакомился и согласен с условиями предоставления банковских услуг, Правилами пользования платежной картой и Тарифами банка. Я выражаю свое согласие с тем, что настоящее заявление вместе с условиями предоставления банковских услуг, Правилами пользования платежной картой и Тарифами составляют между мной и банком договор о предоставлении банковских услуг і все! Не зазначено конкретно якою редакцією зазначених умов сторони повинні керуватися чим або ким ці умови вводяться в дію, навидь не зазначено, що стороні повинні керуватися діючими на момент підписання умовами. Надані позивачем Умови, правила надання банківських послуг та тарифи банку ним не підписані, доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку мались на увазі при укладанні кредитного договору позивачем суду не надано. В заяві також відсутні відомості про те, де можна ознайомитись з діючими на момент її підписання Умовами та правилми надання банківських послуг та тарифами банку. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові за результатами розгляду справи № 6-16цс15, передбачено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо Умови не містять підпису позичальника. Враховуючи, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписані сторонами кредитного договору ОСОБА_1 розумів саме надані позивачем Умови та правила, зазначені Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути залучені до матеріалів справи. Оскільки позивачем не доведено можливість застосуваня до спірних правовідосин, наданих ним Умови та правила надання банківських послуг, зазначена в них процентна ставка, порядок погашення, пеня, штраф та інші суттєві умови договору, в даному випадку до договірних відносин сторін застосуванню не підлягають, внаслідок чого розраховані за вказаними Умовами та Правилами проценти, комісія та штраф не можуть бути прийняті, оскільки є не доведеними. За укладеним договором кредиту, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу , а стосовно повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). Відповідно до наданої позивачем заяви для виконання укладеного договору банк повинен був: відкрити рахунок для зарахування кредитних коштів та надати відповідачу у користування платіжну картку. В заяві вказано, що строк дії кредиту співпадає зі строком дії карти.

Відповідач вказує, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж з погашення кредиту відповідачем було здійснено 2008 року, будь-яких дій з виконання зобов`язань за кредитом після закінчення строку дії картки відповідач не вчиняв. Тобто початок перебігу позовної давності розпочався 2008 року, з цього моменту потрібно розраховувати позовну давність. Тому 2011 року, закінчився строк протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

На підставі вищенаведеного та у відповідності до ст. 267 ЦК України, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав пропущення строку позовної давності.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі з примірником позовної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 отримав 31.03.2021.

30.03.2021 ОСОБА_1 , подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому відповідач посилається на те, що відповідно до наданої позивачем заяви для виконання укладеного договору банк повинен був: відкрити рахунок для зарахування кредитних коштів та надати позичальнику у користування платіжну картку. Але позивачем не надано жодних доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку та фактичної передачі йому у користування платіжної картки. Адже в заяві вказано, що строк дії кредиту співпадає зі строком дії карти. Тому надання фотокопії карти з чітким видом строку її дії є суттєвою умовою кредитного договору. Відповідно до п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України №75 від 04.07.2018 року виписки з особових рахунків повинні містити, зокрема номер особового рахунку. З огляду на зазначено, надана позивачем Виписка не може вважатися належним та достатнім доказом фактичного руху коштів(списання та нарахування) адже не містить відомостей про номер рахунку. Зазначена у виписці картка не є номером рахунку, а відповідно до п. 1.27 ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Щодо надання відповідачу кредитних коштів та їх розміру позивачем також не було надано суду жодного належного та достатнього доказу. Адже відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку №22 від 21.01.2004 року розрахунковим документ, який складається для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій є меморіальний ордер п. 1.4 зазначеної інструкції п. 1.9 ст. 1 зазначеного закону. Позивачем не надано жодного меморіального ордера, на підтвердження фактичного зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача та на підтвердження використання ним кредитних коштів (списання коштів з рахунку на його потреби). Таким чином позивачем не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу в обґрунтування своїх вимог.

Правом на подачу відповіді на відзив представник позивача не скористався.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у третьому пункті прохальної частини позовної заяви зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом.

Відповідач у судове засідання не з`явився, 21.07.2021 подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що заперечення до позовної заяви підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.09.2005, за яким він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що свідчить підписана ним заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 20.09.2005 банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси.

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , 20.09.2005 за карткою НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт 2010,00 грн., який у подальшому було збільшено до 2600,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання за договором від 20.09.2005 належним чином не виконала.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.07.2020 становить 17275,69 грн. з яких: 2006,05 грн. заборгованість за тілом кредита, 15269,64 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.09.2005, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , вбачається, що позичальником здійснювались операції з погашення кредиту.

Останніми датами здійснення операцій позичальником є 06.06.2007 (2056,60 грн.) та 04.10.2007 (40 грн.).

Позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» надійшла до суду 25.09.2020, датована представником позивача 17.09.2020.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , просив суд застосувати до заявлених вимог строк позовної давності.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України позикодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Однак, згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність у один рік.

Як встановлено у судовому засіданні 20.09.2005 був укладений договір б/н між установою позивача з одного боку та ОСОБА_2 з другого, за яким останній отримав кредит у початковому розмірі 2010 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Також, у судовому засіданні було встановлено, що останній платіж був здійсненний ОСОБА_1 04.10.2007 в розмірі 40 гривень.

Як свідчить з наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.09.2005 відповідачем будь-які оплати припинені з 04.10.2007.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови).

За таких обставин суд приходить до висновку, що станом на 04.11.2007, тобто через місяць після припинення відповідачем оплат по кредитному договору, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свої порушених прав в частині невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору.

Суд вважає, що дату 04.11.2007 можливо визнати як дату, коли банк дізнався про порушення своїх прав відповідачем, у зв`язку з невиконанням останнім своїх обов`язків, тобто початком перебігу строку позовної давності.

Згідно положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином станом на 04.11.2010 спливає загальний строк позовної давності на пред`явлення вимог до відповідача по своїм зобов`язанням по даному кредитному договору.

Проте, як свідчить з матеріалів справи позивач звернувся до суду із даним позовом 25.09.2020.

Підстав для зупинення перебігу позовної давності, перериванню перебігу позовної давності або поважності причин порушення позовної давності відповідно до положень ст.ст. 263, 264, ч.5 ст.267 ЦК України судом не встановлено.

Верховним Судом викладено висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах у постановах від 05 вересня 2019 року у справі № 697/1307/17-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 314/5082/17.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до підписаної ОСОБА_1 заяви, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Відповідно до Довідки про картки, які були надані ОСОБА_1 за кредитним договором б/н, останньому було видано лише одну картку 374266 від 20.09.2005 з терміном дії до 06/08.

У разі, якщо початком перебігу строку позовної давності вважати строк дії картки 06/08, що судом розцінюється як 30.06.2008, то в будь-якому разі трирічний строк сплинув 30.06.2011.

Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмовлення у позові.

З огляду на наведене суд вважає, що підстав для задоволення поданого позову не має.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, ст. 11, 15, 16, 256-258, 261, 267, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001 м.Київ вул.. Грушевського 1-Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 30 липня 2021 року.

Суддя К.С.Садовський