ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/243/21 Номер провадження 22-ц/814/715/21Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року, у справі за копіями матеріалів заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

УхвалоюПолтавського районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

На час розгляду цивільної справи № 545/243/21 у суді, на підставі ст. ст. 149, 150 ЦПК України, вжито заходи забезпечення позову, а саме:

1) накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0964 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:002:0024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40, номер запису про право власності: 18504694, власник ОСОБА_1 ;

2) накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 547,3 кв.м., житловою площею 353,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40, номер запису про право власності: 18503963, власник ОСОБА_1 .

Виконання ухвали доручено Полтавському районному відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Ухвала допущена до негайного виконання.

З цією ухвалою не погодився відповідач ОСОБА_1 , оскарживши її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, прохає скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що обрана форма забезпечення позову порушує його майнові права.

Вказує, що судом не враховано правову позицію Верховного Суду від 22.02.2017 р. у справі № 6-17цс17, якою встановлено, що відсутність письмової згоди подружжя не може бути підставою для визнання договору, укладеним одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Вважає, що позивачка не має відношення до об`єктів нерухомого майна, на яке накладено арешт. У будинку не були зареєстровані та не проживали позивачка та її діти.

Між позивачкою та іншим відповідачем ОСОБА_3 припинені шлюбні відносини, що підтверджується рішенням суду від 08.02.2017 р., та встановлено, що між сторонами відсутній спір про поділ майна чи можливий такий розподіл добровільно чи в судовому порядку.

Зазначає, що позовні вимоги заявлені з пропуском строку позовної давності.

При винесенні ухвали не надано належної оцінки відсутності доводів та доказів з боку позивачки про об`єктивну неможливість дізнатися про продаж землі та будинку в період шлюбу; чи можливо було їй встановити відсутність спільного майна з огляду на презумпцію можливості і обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав у разі недоведення протилежного.

В заяві не наведено доводів і доказів недобросовісності дій ОСОБА_1 та ОСОБА_3 при укладенні договорів купівлі-продажу спірного майна.

Крім цього, для укладання оспорюваних правочинів ОСОБА_4 04.12.2013 р. надано нотаріально засвідчені заяви своєму на той час чоловіку ОСОБА_3 про надання згоди (права) на відчуження вказаного майна, які не були відкликані нею.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала порушує майнові інтереси його дружини ОСОБА_5 , з якою він перебував у шлюбі на момент купівлі-продажу та на даний час. Вказане нерухоме майно, на яке накладено арешт, були придбані ним та дружиною за спільні кошти подружжя та є спільним майном подружжя.

Вказує, що оскільки він не має можливості утримувати це майно, воно виставлено на продаж.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_6 прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін оскаржувану ухвал, яка є законною та обґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявниці ОСОБА_6 , представника відповідача ОСОБА_7 , представника відповідача Руденко І.В., відповідача ОСОБА_3 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.01.2021 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійними договорів купівлі-продажу від 06.01.2017 р. та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0964 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:002:0024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40, номер запису про право власності: 18504694, власник ОСОБА_1 ;

Також просила накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 547,3 кв.м., житловою площею 353,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40, номер запису про право власності: 18503963, власник ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви вказувала, що між нею та відповідачем ОСОБА_3 виник спір з приводу вищевказаного нерухомого майна, яке придбано у шлюбі, та яке було продано ним своєму батьку ОСОБА_1 за вищевказаними договорами купівлі-продажу. Оскільки існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, просила накласти арешт на зазначене нерухоме майно.

Як вказувалося вище, ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на вказане нерухоме майно.

При постановленні цієї ухвали суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини виникли з приводу нерухомого майна, яке позивач вважає спільним майном подружжя, та щодо якого відповідачем були укладені оспорювані нею договори купівлі-продажу.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в подальшому, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову може бути подана до подання позовної заяви. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна у вигляді земельної ділянки та житлового будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яке позивач вважає спільним майном подружжя, та щодо якого відповідачем ОСОБА_3 були укладені оспорювані позивачкою договори купівлі-продажу з ОСОБА_1 .

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом оспорюваних договорів.

Доводи апеляційної скарги про те, що обраний позивачкою спосіб забезпечення позову порушує майнові права ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене.

Постанова Верховного Суду від 22.02.2017 р. у справі № 6-17цс17, якою встановлено, що відсутність письмової згоди подружжя не може бути підставою для визнання недійсним договору, укладеним одним із подружжя без згоди другого з подружжя, та на яку посилається апелянт, - не містить висновків щодо розгляду питань забезпечення позову, тому не може бути врахована колегією суддів при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зокрема про те, що позивачка не має відношення до об`єктів нерухомого майна, на яке накладено арешт; не проживала та не була зареєстрована у будинку разом з дітьми; припинення з ОСОБА_3 шлюбних відносин; пропуск строку позовної давності; відсутність доводів та доказів про об`єктивну неможливість дізнатися про продаж землі та будинку в період шлюбу; відсутність доказів недобросовісності дій відповідачів при укладенні договорів купівлі-продажу спірного майна; надання нотаріально засвідчених заяв про надання згоди (права) на відчуження вказаного майна, які не були відкликані позивачкою, - стосуються безпосередньо розгляду позовної заяви про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та оцінки доказів щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог. Тому колегія суддів не може надати їм правову оцінку при апеляційному перегляді ухвали місцевого суду про забезпечення позову.

Водночас, вказані обставини свідчать про наявність між сторонами спору з приводу нерухомого майна, на яке накладено арешт.

Крім цього, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що оскаржувана ухвала порушує майнові інтереси дружини апелянта ОСОБА_5 , тому доводи апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Як вказав в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , він не має можливості утримувати майно, яке є предметом оспорюваних договорів, та воно виставлено на продаж.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що воно може бути відчужене на користь інших осіб, що утруднить виконання можливого рішення суду.

За таких обставин, оскаржувана ухвала відповідає вимогам матеріального і процесуального закону. Підстав для її скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24.03.2021 р.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун