ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/180/21 Номер провадження 22-ц/814/1813/21Головуючий у 1-й інстанції Гришко О. Я. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року у справі за позовом Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач ОСОБА_1 працює водієм Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області та згідно договору про повну індивідуальну та матеріальну відповідальність від 01.01.2013 року прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження доручених йому матеріальних цінностей роботодавцем.

22.08.2020 року на автодорозі Оржиця-Хорол, 13км + 790м, відповідач, керуючи автомобілем CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, в результаті чого виїхав за межі зустрічної смуги для руху, де допустив зіткнення з бетонним стовпчиком дорожнього огородження, після чого з`їхав у зустрічний кювет, що призвело до пошкодження транспортного засобу.

Постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 22.09.2020 року у справі № 543/778/20 відповідач ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначає, що внаслідок ДТП відповідач спричинив Об`єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області матеріальних збитків на загальну суму 117 956,90 грн.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 114 456,90 грн., витрати за проведення незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку у розмірі 3500,00 грн., всього 117 956,90 грн. та стягнути судові витрати.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року у задоволенні позову Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що правовідносини, що склались між сторонами регулюються нормами щодо відшкодування шкоди, визначеними ст..ст. 1166, 1187 ЦК України, а отже суд дійшов безпідставного висновку про неможливість покладення на відповідача обов`язку відшкодувати завдану шкоду у повному обсязі.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Перелік посад і робіт, займаних або виконуваних працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи використання в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24 не є вичерпним, а отже заборони укладати договори про повну матеріальну відповідальність з особами, які займають інші посади законодавством не передбачено.

Відповідачем надано суду відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого він вважає рішення місцевого суду законним і обґрунтованим. Ухваленим при повному досліджені всіх доказів, наданих сторонами. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, відповідно до наказу начальника Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області від 29.12.2012 року ОСОБА_1 прийнятий за переведенням із Оржицької ЦРЛ на посаду водія 2 класу з 01.01.2013 року (а.с. 55).

Між Об`єднаним автогосподарством закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області та ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну і матеріальну відповідальність від 01.01.2013 року, згідно пунктів 1, 3 якого визначено, що ОСОБА_1 приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому роботодавцем матеріальних цінностей. У разі незабезпечення схоронності довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, завданого підприємству, організації і його відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства (а. с. 57).

Автомобіль CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить Об`єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області (а.с. 6).

Згідно наказу Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області № 1 від 02.01.2020 року автомобіль CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , закріплений за водієм ОСОБА_1 (а.с. 56).

22.08.2020 року близько 23 години 00 хвилин на автодорозі Оржиця-Хорол, 13км + 790м трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 22.09.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 49-51).

Наказом Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області № 9-к/тм від 18.09.2020 року ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 58).

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля Об`єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області була завдана матеріальна шкода (а.с. 8-48).

28.12.2020 року позивачем сплачено за надання послуг з ремонту автомобіля CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , 114 456,90 грн. (а.с. 61-62). Крім того, позивачем сплачено за проведення незалежної оцінки 3500,00 грн. (а.с. 59-60).

З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу CITROEN Jumper, державний номерн6ий знак НОМЕР_1 , застраховано у ПрАТ «СК «Брокбізнес», за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/ 3999829 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130000,00 грн. (а.с. 63).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що завдана відповідачем шкода пов`язана з виконанням ним трудових обов`язків, а отже він має нести матеріальну відповідальність згідно зі ст.132 КЗпП України у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку.

Оскільки суду не надано жодних належних та допустимих доказів про розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_1 , то суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпПможе бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

У постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі 264/2076/17 при вирішення спору з подібними фактами і спірними правовідносинами суд касаційної інстанції зробив висновки, що згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада водія не входить до цього Переліку.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року № 146/06/186-88 зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки.

Однак такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей.

Враховуючи зазначені норми, особа, що заямає посаду водія не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі № 743/1641/15-ц (провадження № 61-679св18).

Отже, відповідач не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України.

Вказані роз`яснення спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність прямо визначеної законом заборони укладати договір про повну матеріальну відповідальність з працівником, посада якого не внесена до вищевказаного Переліку.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

З наведеного слідує, що за шкоду заподіяну підприємству при виконанні трудових обов`язків настає відповідальність визначена нормами трудового законодавства.

Посилання апелянта на те, що у даному випадку відшкодування шкоди повинно відбуватись на підставі ст..ст. 1166 1187 ЦК України є безпідставними, оскільки таке відшкодування шкоди можливе у випадку, коли працівник завдав шкоду підприємству не при виконанні ним трудових обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи судом першої інстанції проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" - залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов