РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/8310/17
Провадження № 22-ц/4815/636/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С. С.,
суддів: Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М.,
секретар судового засідання Ковальчук Л. В.,

учасники справи:
позивач Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року (ухвалене у складі судді Харечка С. П.) у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 збитків завданих внаслідок кримінального правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шкода завдана відповідачами була встановлена за результатами розгляду судом кримінального провадження №0000016 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 410, ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Однак, не дивлячись на те, що обидва відповідачі свою вину у вчиненні злочину визнали повністю, шкода ними не відшкодована.

Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяну шкоду у розмірі 414 595 гривень 76 копійок.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих в наслідок кримінального правопорушення відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розслідування вищевказаного кримінального провадження судом не було встановлено факту заподіяння Військовій частині НОМЕР_1 збитків внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про що свідчить посилання в обвинувальному акті на відсутність шкоди завданої кримінальним правопорушенням, а тому суд приходить до висновку, що у даному випадку позивач не довів настання наслідків (збитків) і не має підстав на їх відшкодування.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїми діями завдали матеріальних збитків Військовій частині НОМЕР_1 у розмірі 414 595 гривень 76 копійок. Однак не дивлячись на викладене і на той факт, що вину у вчиненні злочину відповідачі визнали, питання відшкодування вказаної шкоди залишилося невирішеним, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права Військової частини НОМЕР_1 .

Посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна", у п. 2 якої вказано, що у кожній справі про злочин, яким заподіяно матеріальну шкоду, суд при постановленні вироку зобов`язаний вирішити цивільний позов, а коли його не пред`явлено, згідно з вимогами частин 2, 3 ст. 29 КПК України, з власної ініціативи повинен вирішити питання про відшкодування шкоди, якщо цього вимагає охорона державних або громадських інтересів, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до абзацу 3 п. 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України цивільний позов не може бути залишений без розгляду і з мотивів відсутності необхідних для його вирішення доказів, оскільки в силу п. 4 ст. 64 КПК України характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

Згідно абзацу 4 п. 13 вищезазначеної постанови у разі заподіяння шкоди підприємству, установі, організації з вини кількох працівників або працівника та інших осіб, що не перебували у трудових відносинах з цим підприємством, установою, організацією, суд вправі покласти на підсудних солідарну відповідальність, якщо буде встановлено, що шкоду заподіяно їх спільними умисними злочинними діями.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів шкоду у розмірі 406 100 гривень.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Із наявних у матеріалах справи ухвал Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2016 року та від 20 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повністю визнали свою вину у вчиненні злочину. Їхні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності задоволено, кримінальне провадження по обвинуваченню відповідачів у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України закрито та їх звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

25 травня 2017 року на підставі вищезазначених ухвал суду першої інстанції від 31 травня 2016 року та від 20 грудня 2016 року у книгу обліку нестач Військової частини НОМЕР_1 внесено відомості про розмір нестачі 414595 гривень 76 копійок, з яких: ОСОБА_1 винен 356205 гривень 43 копійки, ОСОБА_2 винна 58390 гривень 33 копійки.

Матеріали справи не містять інших доказів, що внаслідок вчиненого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кримінального правопорушення у Військовій частині НОМЕР_1 підтверджена нестача коштів на суму 414595 гривень 76 копійок.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Разом з цим, із наведених судових рішень, які набрали законної сили, вбачається, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 був військовою службовою особою військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу. Так само на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 була військовою службовою особою військової частини НОМЕР_1 , де обіймала посаду помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи-начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 .
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).
Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Спір між сторонами цієї справи виник з приводу проходження відповідачами військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , під час якої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачувалися у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Позивач вважає, що оскільки відповідачі визнали свою вину у вчиненні злочину, то вони зобов`язані відшкодувати завдані Військовій частині НОМЕР_1 матеріальні збитки у розмірі 406 100 гривень.

Оскільки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час вчинення кримінального правопорушення проходили військову службу, то відносини між ними та позивачем щодо проходження військової служби врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Згідно частин першої та четвертої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Таким чином, відповідачі, будучи військовослужбовцями, що відноситься до публічної служби, завдали шкоду державі в особі Військової частини НОМЕР_1 .
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення зі служби.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 15 березня 2021 року, у справі за аналогічних правовідносин № 379/756/19, провадження №61-429св20, у якій колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, окрім іншого, враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року № 14-524цс18.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла обґрунтованого переконання, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та вирішив спір з порушенням правил юрисдикції, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 30 липня 2021 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.