Справа № 141/326/21
Провадження №2/141/333/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2021 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Климчука С.В.

при секретарі судового засідання Солоненко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №141/326/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:
До Оратівського районного суду Вінницької області 17.05.2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 141685,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 позивач знає з 1998 року. У зв`язку з призовом позивача в січні 2015 року на військову службу для участі в антитерористичній операції на Сході України, де ОСОБА_1 перебував включно по дату демобілізації 15 квітня 2016 року, а також через відсутність як у нього, так і у ОСОБА_2 окремого житла, за взаємною згодою між собою сторони разом вирішили до початку їх сумісного проживання спершу зібрати необхідну суму коштів для придбання власного будинку. Тому саме з цих міркувань, як протягом всього періоду участі позивача в антитерористичній операції з 25.01.2015 по 15.04.2016, в тому числі і після демобілізації з армії продовжуючи працювати на своєму попередньому місці роботи на «Воїнське ХПП», в період з середини квітня 2016 року і по лютий 2017 року, так і після звільнення з цього підприємства та в період з березня 2017 року і по квітень 2019 року тривалий період часу безвиїзно працюючи за кордоном в Польщі, маючи на меті лише максимальне прискорення збирання необхідної їм суми коштів, ОСОБА_1 майже всі зароблені ним в цей період грошові кошти, віддавав як особисто в руки ОСОБА_2 , пересилаючи їй з різних місць банківськими переказами, так і передавав відповідачці різні суми коштів у іноземній валюті через своїх знайомих з метою збереження та накопичення їм необхідної суми для придбання власної нерухомості. В період з 25 січня 2015 року і до середини квітня 2019 року, під час якого сторони цієї справи проживали разом в батьківському будинку відповідачки лише з квітня 2016 року і по лютий 2017 року, зокрема, коли позивач після демобілізації з армії повернувся додому та продовжив працювати на «Воїнське ХПП», але потім знову був вимушений виїхати на заробітки в Польщу, ОСОБА_1 , за рахунок власної праці та особистої участі в проведенні антитерористичної операції на сході України безпосередньо заробив, зібрав та передав на відповідальне зберігання своїй співмешканці ОСОБА_2 , з метою подальшого придбання спільного житла, грошові кошти в національній та іноземній валютах на загальну суму, розмір якої станом на момент пред`явлення позову становив 133019,12 грн. Вказана сума самостійно накоплених позивачем грошей складається як безпосередньо з його коштів у національній валюті України в сумі 63608,87 грн., так і в іноземній валюті Сполучених Штатів Америки 2500,00$, які згідно обмінного курсу іноземних валют Національного банку України, станом на 11.05.2021 року становили суму 69410,25 грн.

Безпосередньо ОСОБА_1 на відповідальне зберігання відповідачці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були передані, а останньою, без відповідних на те правових підстав у особистих корисних цілях витрачені, наступні суми грошових коштів:

24065,76 грн., отриманих позивачем в якості щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця; 20030,38 грн. одночасно отримана позивачем заробітна плата за місцем основної роботи на «Воїнське ХПП», в період перебування позивача в зоні проведення АТО; 19512,73 грн. загальна сума отриманих позивачем коштів при звільненні з військової служби в зоні АТО; 2500,00 $ - за період роботи позивача в Польщі.

Отже, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у сумі 133019,12 грн., а також додатково нараховані їй до стягнення на вказану суму боргу 3% річних в розмірі 8101,00 грн. та інфляційні втрати за весь період прострочення коштів в розмірі 565,33 грн.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 27.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Розгляд справи призначено на 06.07.2021 року.

14.06.2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з ОСОБА_1 з січня 2015 року по березень 2019 року в АДРЕСА_1 проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства ОСОБА_1 дійсно виїжджав за кордон на заробітки та іноді висилав відповідачу як дружині певні кошти, однак не в такому розмірі як вказано в позовній заяві, а значно менші суми. За час спільного проживання з січня 2015 року по березень 2019 року однією сім`єю ніхто з них у будь-якому шлюбі не перебував.

05.07.2021 року на адресу Оратівського районного суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, додатково пояснив, що дійсний період їх так званого спільного проживання з ОСОБА_2 в сукупності становив близько одного року, а саме до 27 січня в 2015 році, тобто менше одного календарного місяця, після чого позивача було призвано на військову службу для участі в АТО, звідки позивач і розпочав надсилати більшу частину своєї заробітної плати на зберігання відповідачу для придбання в подальшому окремого житла, а також з 15 квітня 2016 року по 08 березня 2017 року, коли, після повернення з діючої армії, ОСОБА_1 вийшов на своє попереднє місце роботи та ще близько одинадцяти місяців проживав в с. Оратів з відповідачем, але потім наступні два роки до середини квітня 2019 року, був вимушений знову безвиїзно працювати за кордоном, щоб заробити необхідну суму для придбання окремого житла. Позивач зазначає, що відповідачка перебуває в зареєстрованому шлюбі зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , який нею не припинявся ні на один день, та з яким остання в 2019 році відразу ж відновила подружні стосунки та продовжує проживати і на теперішній час. Позивач, на початку своїх стосунків із ОСОБА_2 також офіційно перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, який ним офіційно було розірвано лише в серпні 2016 року. Разом з відповіддю на відзив, надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Судове засідання, призначене на 06.07.2021 року, не відбулось та було відкладено на 26.07.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді.

13 липня 2021 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив від ОСОБА_2 , відповідно до якого заперечує щодо наявності обставин вказаних у відповіді на відзив та вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 19.07.2021 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін в судове засідання у цивільній справі № 141/326/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 позивач знає з 1998 року. У зв`язку з призовом позивача в січні 2015 року на військову службу для участі в антитерористичній операції на Сході України, де ОСОБА_1 перебував включно по дату демобілізації 15 квітня 2016 року, а також через відсутність як у нього, так і у ОСОБА_2 окремого житла, за взаємною згодою між собою сторони разом вирішили до початку їх сумісного проживання спершу зібрати необхідну суму коштів для придбання власного будинку. Тому саме з цих міркувань, як протягом всього періоду участі позивача в антитерористичній операції з 25.01.2015 по 15.04.2016, в тому числі і після демобілізації з армії продовжуючи працювати на своєму попередньому місці роботи на «Воїнське ХПП», в період з середини квітня 2016 року по лютий 2017 року, так і після звільнення з цього підприємства та в період з березня 2017 року по квітень 2019 року тривалий період часу безвиїзно працюючи за кордоном в Польщі, ОСОБА_1 , зароблені ним в цей період грошові кошти, віддавав як особисто в руки ОСОБА_2 , пересилаючи їй з різних місць банківськими переказами, так і передавав відповідачці різні суми коштів у іноземній валюті через своїх знайомих з метою збереження та накопичення їх необхідної суми для придбання власної нерухомості. В період з 25 січня 2015 року і до середини квітня 2019 року, під час якого сторони цієї справи проживали разом в батьківському будинку відповідачки у період з квітня 2016 року по лютий 2017 року, зокрема, коли позивач після демобілізації з армії повернувся додому та продовжив працювати на «Воїнське ХПП», але потім знову був вимушений виїхати на заробітки в Польщу, ОСОБА_1 , за рахунок власної праці та особистої участі в проведенні антитерористичної операції на сході України безпосередньо заробив, зібрав та передав своїй співмешканці ОСОБА_2 , з метою подальшого придбання спільного житла, грошові кошти в національній та іноземній валютах.

Згідно з матеріалів справи ОСОБА_1 були перераховані наступні суми грошових коштів:

24065,76 грн., отриманих позивачем в якості щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця; 20030,38 грн. одночасно отримана позивачем заробітна плата за місцем основної роботи на «Воїнське ХПП», в період перебування позивача в зоні проведення АТО; 19512,73 грн. загальна сума отриманих позивачем коштів при звільненні з військової служби в зоні АТО; 2500,00 $ - за період роботи позивача в Польщі.

Відповідно до роздруківки про рух коштів позивача через банківський додаток «Приват 24» ОСОБА_1 періодично перераховував грошові кошти ОСОБА_2 у період з 31.05.2015 року по 16.04.2016 року.

Згідно довідки № 54 від 02.06.2021 року виданої Оратівським старостинським округом Вінницького району Вінницької області гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 не була зареєстрована, але проживала спільно однією сім`єю з січня 2015 року по березень 2019 року з співмешканцем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наданого ОСОБА_1 розрахунку, сума заборгованості ОСОБА_2 становить 133019,12 грн., а також додатково нараховані їй до стягнення на вказану суму боргу 3% річних в розмірі 8101,00 грн. та інфляційні втрати за весь період прострочення коштів в розмірі 565,33 грн.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та Верховний Суд у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 668/7704/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 753/650/15-ц).

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.

При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

В даній справі відповідач отримувала від позивача спірні грошові кошти, їх виплата проведена позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача.

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, виписку по картковому рахунку за період з 06.01.2015 року по 31.05.2016 року суд до уваги не бере, оскільки зазначений доказ не підтверджує факт перерахування коштів відповідачу.

При цьому, копії квитанції «Western Union» викладені іноземною мовою, що позбавляє суд можливості зрозуміти їх зміст. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Судом встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що ОСОБА_1 добровільно перераховував грошові кошти ОСОБА_2 , як своїй співмешканці з метою купівлі окремого житла в майбутньому, плануючи спільне проживання, тобто у них була спільна мета та підстава для перерахування коштів.

В той же час позивач не надав суду інших належних та допустимих доказів, що кошти були помилково та/або безпідставно перераховані відповідачу. Також, позивачем недоведено, що саме грошові кошти у розмірі 133019,12 грн. були отримані відповідачем та станом на час звернення з позовом вони не повернуті позивачу. У наданих суду позивачем банківських документах міститься лише інформація про здійснення розпорядження на проведення банківської операції з перерахування коштів, без підтвердження факту зарахування грошових коштів на рахунок отримувача.

Отже, аналізуючи подані сторонами по справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факт перерахування грошових коштів саме у розмірі 133019,12 грн. та безпідставного їх отримання відповідачем, а тому в позові слід відмовити в повному обсязі.

Також суд звертає увагу позивача, що з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли спірні майнові відносини, які регулюються нормами СК України, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина, однак без реєстрації шлюбу, що підтверджується довідкою Оратівського старостинського округу № 5 від 02.06.2021 року та й не заперечується самими сторонами.

Зазначені обставини вказують на те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 квітня 2021 року (справа №910/10011/19) зазначила, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду, тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, що є самостійною підставою для відмови в позові, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь безпідставно набутого майна (грошей) не підлягають задоволенню також із зазначених підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач має посвідчення Управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до п. 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, а тому позивача слід звільнити від сплати судового збору.

Таким чином, судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268,273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копію рішення направити сторонам у справі згідно ч.5 ст.272 ЦПК України.
Повний текст рішення суду оформлено та виготовлено 30.07.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя С.В. Климчук