П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Київ

Справа № 761/898/20

Провадження № 22-ц/824/3881/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Київський національний університет імені Тараса Шевченка,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року у складі судді Рибака М. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про стягнення недоплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка (далі - КНУ імені Тараса Шевченка) про стягнення недоплаченої заробітної плати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 у 2014 році працював у КНУ імені Тараса Шевченка на посаді техніка 1 категорії та на посаді чергового слюсаря 6розряда (0,5 ст.) сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин, мав змінний режим роботи одна доба роботи, три доби відпочинку. В період виконання позивачем трудових обов`язків зі сторони відповідача мала місце виплата заробітної плати не в повному обсязі, а саме: у травні 2014 року технік 1 категорії ОСОБА_1 відпрацював 8 змін по 23 години , що склало за місяць 184 години, при нормі 151 година. Тобто 35 годин відпрацьовано понаднормово. Роботодавець вирішив не тільки не сплачувати понаднормові години, а навіть не фіксував їх, склавши штучний табель за травень 2014 року у якому техніку 1 категорії ОСОБА_1 кожну зміни зменшили на 4 робочі години. Згідно табелю за травень технік 1 категорії ОСОБА_1 працював вже не як у квітні 23 години за добу, а лише 19 годин. Тобто роботодавець в табелі штучно зменшив кількість робочих годин підганяючи їх під норму робочого часу, вимагаючи при цьому продовжувати працювати по 23 години на добу. В порушення статті 32 КЗпП України роботодавець не тільки не повідомив про зміну режиму роботи, а навпаки приховав її, навіть не оформивши наказом. Таким чином, позивачу за травень 2014 року не сплачено 35 понаднормових годин, тобто за травень 2014 року позивачу недоплачено 1 424,91 грн. заробітної плати.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь недоплачену заробітну плату в розмірі 1424,91 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до далі - КНУ імені Тараса Шевченка про стягнення недоплаченої заробітної плати відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

06січня2021 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року та постановити у справі нове рішення, яким стягнути з КНУ імені тараса Шевченка на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату в розмірі 1 424,91 грн за 41 понаднормову годину в травні 2014 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції вибірково досліджувалися докази по справі. Судом встановлено неправильні фактичні обставини по справі, оскільки після 24 квітня 2007 року ОСОБА_1 до сантехнічної служби інституту міжнародних відносин (далі - ІМВ) ніякого відношення не мав. Наказ № 048-138 від 09 квітня 1999 року не стосується позовних вимог, у зв?язку з тим, що ОСОБА_1 з 24 квітня 2007 року не працював в ІМВ. Посилання суду першої інстанції на справу № 761/1337/18 є неправильним, оскільки у ній не розглядалося питання про стягнення недоплаченої заробітної плати в розмірі 1 424,91 грн за 41 понаднормову годину у травні 2014 року, а тому вона не має жодного відношення до справи, яка розглядається.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

18 січня2021 року матеріали цивільної справи № 761/898/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 18січня2021 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19січня2021 року клопотання Гірі Є. П. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року задоволено та поновлено його. Відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 березня 2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки спір виник із трудових правовідносин (пункт 2 частина перша стаття 274 ЦПК України), а ціна позову у даній справі становить: 1 424,91 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що на підставі наказу від 09 грудня 2009 року № 08-1993-04 ОСОБА_1 з 12 листопада 2009 року переведено на посаду техніка 1 кат. сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин з посадовим окладом - 1 468,00 грн.

З табелю обліку використання робочого часу за травень 2014 року вбачається, що у вказаному періоді позивачем відпрацьовано 152 год, в тому числі 64 год нічних.

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості працівника за травень 2014 року позивачу нарахована заробітну плату у розмірі 5 585,64 грн, з яких: посадовий оклад - 3783,00 грн., оплата роботи в надурочний час, святкові та не робочі дні - 196,80 грн, індексація заробітної плати - 40,19 грн, суміщення професій - 1 023,36 грн., робота в нічний час - 542,29 грн.

Наказом директора Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 048-138 від 09 квітня 1999 року встановлено, що режим роботи працівників адміністративно-господарського персоналу, які працюють позмінно, встановлюється за окремим графіком.

Наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 204-32 від 16 березня 2010 року запроваджено підсумований облік робочого часу для працівників, які працюють по змінах, встановлено обліковий період для обліку робочого часу - календарний рік.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, оскільки позивачеві було здійснено виплату заробітної плати у передбаченому законодавством та визначеними внутрішніми розпорядчими актами розмірах. Згідно наведених розрахунків, оплата праці позивача здійснена на підставі табелів обліку робочого часу, з яких вбачається, що позивач понаднормово не працював. Роботу у вихідні дні позивач виконував згідно графіків позмінної роботи та в межах річного навантаження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Вимоги статті 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Згідно статті 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Відповідно до статті 58 КЗпП України при змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності.

Статтею 61 КЗпП України передбачено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51 КЗпП України).

Відповідно до пункту 6 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 138 від 19 квітня 2006 року, обліковий період установлюється в колективному договорі підприємства. Він охоплює робочий час і години роботи у вихідні і святкові дні, години відпочинку. Щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, встановлена графіком, може коливатися протягом облікового періоду, але загальна сума годин роботи за обліковий період має дорівнювати нормі робочого часу в обліковому періоді. Обліковим періодом при підсумованому обліку робочого часу, як правило, є місяць. В окремих випадках застосовуються інші облікові періоди - декада (10 календарних днів місяця), квартал, півріччя, рік тощо.

З матеріалів справив відомо, що згідно наказу № 204-32 від 16 березня 2010 року у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка запроваджено підсумований облік робочого часу для працівників, які працюють по змінах, встановлено обліковий період для обліку робочого часу - календарний рік.

Відповідно до пункту 12 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період. Облік робочого часу по кожному працівнику має провадитись наростаючим підсумком з початку встановленого облікового періоду. Загальна кількість надурочних годин за обліковий період визначається як різниця між фактично відпрацьованим часом і нормою годин за цей період.

Згідно з частинами першою-третьою статті 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Відповідно до пункту 10 Методичних рекомендацій при підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі статтею 106 КЗпП. Оплата за всі години надурочної роботи провадиться в кінці облікового періоду. Робота понад норму робочого часу, передбаченого графіком в окремі дні, тижні, місяці облікового періоду, при збереженні норми робочого часу за обліковий період, не є надурочною роботою. Переробіток норми робочого часу, що виникає в окремі дні при підсумованому обліку, може компенсуватися додатковими днями відпочинку або відповідним зменшенням тривалості роботи в інші дні облікового періоду.

Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі № 761/1337/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про стягнення недоплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, було встановлено, що розрахунки з позивачем при його звільненні проведені у повному обсязі.

А за правилом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Таким чим, судом встановлено, що позивачеві було здійснено виплату заробітної плати у передбаченому законодавством та визначеними внутрішніми розпорядчими актами розмірах. Згідно наведених розрахунків, оплата праці позивача здійснена на підставі табелів обліку робочого часу, з яких вбачається, що позивач понаднормово не працював. Роботу у вихідні дні позивач виконував згідно графіків позмінної роботи та в межах річного навантаження. Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв?язку з їх недоведеністю є правильним та обґрунтованим.

Аргументи заявника про те, що цивільна справа № 761/1337/18 не має ніякого відношення до справи, яка переглядається, є безпідставними, оскільки вирішуючи питання у справі № 761/1337/18 про стягнення недоплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, суд встановив, що розрахунки з ОСОБА_1 при його звільненні проведені у повному обсязі. Тобто питання щодо виплати всіх належних позивачу сум при звільненні досліджувалось.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року- без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року -залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна