29.07.2021 Справа № 756/872/21
№756/872/21
№2-з/756/275/21
УХВАЛА

29 липня 2021 року Оболонський районний суду м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

за участі секретаря - Волкової А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курносова Марія В`ячеславівна про визнання шлюбного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

30 грудня 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду визначено за правилами підсудності та направлено для розгляду до Оболонського районного суду м. Києва матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курносова М.В. про визнання шлюбного договору укладеного між сторонами 02.10.2020 року зареєстрованого в реєстрі за №3222 - недійсним.

За твердження позивача ініційований спір немайнового характеру.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено дату розгляду справи.

У липні 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду подано заяву про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову представник заявника вказує, що після розірвання шлюбу 30.06.2021 року все нажите сторонами майно за шлюбним договором формально переходить на праві власності до ОСОБА_3 і у останнього відкриваються можливості одноособового розпорядження спільним майном подружжя.

Таким чином, з метою уникнення відчуження майна належного подружжю та подальшої його реєстрації за іншими особами, представник заявника просить суд вжити заходи забезпечення, а саме:

1) зупинити дію шлюбного договору від 02.10.2020 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курносовою М.В. 02.10.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №3222%;

2) накласти арешт на майнові права за договорами купівлі-продажу майнових прав:

- №16252/279-А5-В7 від 22.12.2018 року на трикімнатну квартиру будівельний номер 279 на 21 поверсі у другому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_1 (1 мікрорайон), проектною площею 104,95 кв.м., житловою площею 51,73 кв.м.;

- №7К034-А5/279-А5-В7 від 24.01.2019 року, окремого нежитлового приміщення будівельний номер 034 на 1 поверсі у другому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною проектною площею 4,8 кв.м.

3) накласти арешт на:

- трикімнатну квартиру будівельний номер 279 на 21 поверсі у другому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_1, проектною площею 104.95, житловою площею 51,73 кв.м.;

- окреме нежитлове приміщення будівельний номер 034 на 1 поверсі у другому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною проектною площею 4,8 кв.м.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, в судове засідання сторони не викликались.

При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту вказаних статтей вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 3 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Оскільки предметом даного позову є немайнова вимога лише про визнання недійсним шлюбного договору від 02.10.2020 року, а забезпечення позову стосується усього спільного майна та майнових прав, які не є предметом вимог і розгляду позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що незабезпечення позову шляхом арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, подана заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях заявника та посиланнях на рішення суду про розірвання шлюбу від 30.06.2021 року, яке не лише не долучено до матеріалів заяви, але й не підтверджено набрання ним законної сили.

Крім того, заява про забезпечення позову в частині зупинення дії шлюбного договору не підлягає до задоволення, оскільки ініційований позивачем вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог останньої поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб, більше того, теперішнього власника квартири.

Зі змісту Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ч. 10. ст. 150 ЦПК України не допускає вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А. В. Шевчук