Справа № 310/1461/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мороки С.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську Запорізької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, в якому зазначив, що 16 серпня 2019 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 10517 (десять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень зі строком повернення 31 жовтня 2019 року.

Позика була надана для особистих потреб відповідача. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 16 серпня 2019 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України.

24 лютого 2020 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 31000 (тридцять одна тисяча) гривень зі строком повернення до 30 квітня 2020 року. Позика була надана для особистих потреб відповідача. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 24 лютого 2020 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України.

15 червня 2020 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень зі строком повернення до 01 вересня 2020 року. Позика була надана для особистих потреб відповідача. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 15 червня 2020 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України.

Загальна сума позики складає суму коштів у розмірі 97517 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень.

Грошові кошти у розмірі 10517 (десять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень були передані 16 серпня 2019 року, у момент підписання розписки 16 серпня 2019року

Грошові кошти у розмірі 31000 (тридцять одна тисяча) гривень були передані 24 лютого 2020 року, у момент підписання розписки 24 лютого 2020року.

Грошові кошти у розмірі 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень були передані 16 червня 2020 року, у момент підписання розписки 16 червня 2020року.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України, визначені вимоги до форми договору позики, а саме: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Станом на 10 лютого 2021 року сума позики зазначені у розписках: від 16 серпня 2019 року; від 24 лютого 2020 року; від 15 червня 2020 року відповідачем не повернуті.

Керуючись ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України позивач просить також стягнути з відповідача понесені ним витрати на судовий розгляд позову, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 908грн., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Загальна сума судових витрат складає - 4908 грн. 00 коп.

ОСОБА_3 направила до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_4 в якому заперечувала по суті позовних вимог. Стверджувала, що вона склала розписки про отримання від ОСОБА_4 грошей в сумі 10517, 30 грн., в сумі 31000 грн., та в сумі 56000 грн., але ці гроші не були отримані для особистих потреб.

Позивач ОСОБА_4 є фізичною-особою підприємцем. Займається торгівлею продовольчими товарами, роздрібною торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. І

Так, з 11.04.2019 року вона фактично була допущена до роботи продавцем в магазин, де здійснює діяльність ФОП « ОСОБА_4 », який розташований в с. Софіївка, Бердянського району, Запорізької області. Працювала на посаді продавця з 11.04.2019 року по 13.06.2020

року. Під час виконання трудового договору, враховуючи специфіку торгівлі у сільській місцевості, відповідач, як керівник надав розпорядження торгувати "на олівець", тобто покупці придбавали продовольчі товари в борг. Коли проводились періодичні звірки та виявлялися нестачі та борги покупців, позивач вимагав від відповідача складати розписки про те, що нібито я отримала гроші у борг.

Оскільки вона перебувала по відношенні до відповідач у службовій, трудовій залежності, то складала відповідні розписки. При цьому, в борг гроші не брала, їх не отримувала, тим більше не витрачала, як вказує позивач, «на особисті потреби».

При цьому, покупці, що отримали товари у борг, поступово віддають грошові кошти за придбані товари. На час подання відзиву, загальний борг покупців складає 30441,95 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 свої позові вимоги підтримав, заперечував доводи відповідачки в тій частині що вона перебувала з ним в трудових відносинах як продавець і борги в неї виникли від нестачі товарів, надав суду розписки ОСОБА_3 про отримання у нього грошей в борг, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнала позовні вимоги ОСОБА_4 з мотивів, зазначених у відзиві, підтвердила, що надані позивачем розписки на отримання нею в борг грошових коштів на загальну суму 97517 грн. написані нею, але стверджувала, що зазначені кошти не отримала, зазначала що на зазначену суму у неї були нестачі під час роботи продавцем в магазині ОСОБА_4 .

Допитавши сторони, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог виходячи з наступного.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд вважає встановленим, що 16.09. 2019 року ОСОБА_3 власноруч складена розписка, у відповідності до якої позивач передав їй грошову позику в розмірі 10517 (десять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень готівкою зі строком повернення 31 жовтня 2019 року.

24.02. 2020 року ОСОБА_3 власноруч складена розписка, у відповідності до якої позивач передав їй грошову позику в розмірі 31000 (тридцять одна тисяча) гривень готівкою зі строком повернення до 30 квітня 2020 року.

15.06. 2020 ОСОБА_3 власноруч складено розписка, у відповідності до якої позивач передав їй грошову позику в розмірі 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень готівкою зі строком повернення до 01 вересня 2020 року.

Факт складання вказаної розписки ОСОБА_3 не оспорювала. Заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 посилалась на те, що фактично вона грошові кошти не отримувала, а складення розписок відбувалося внаслідок застосування позивачем до неї психологічного тиску під час трудових взаємовідносин, коли вона працювала у позивача продавцем, та під час проведення періодичних звірок і виявлення нестач та боргів покупців, позивач вимагав від неї складати розписки про те, що нібито вона на суми нестач отримала гроші у борг.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Оцінюючи дослідження по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що узгодження сторонами істотних умов договору позики, факт отримання грошових коштів ОСОБА_3 підтверджується змістом розписок, які власноручно нею складені.

ОСОБА_3 не довела застосування до неї психологічного впливу під час складання розписки, а також не отримання коштів від позивача.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 у строк, визначений договорами позики, не повернула грошові кошти, які отримала у борг, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу за договорами позики.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 27, 76-80, 83, 95, 128-130, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договорами позики у сумі 97517 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені судові витрати в сумі 4908 (чотири тисячі дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02 серпня 2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного

суду Запорізької області С. М. Морока