Справа №491/873/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
30 березня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області у складі: головуючого у справі судді Желяскова О.О.,
за участю: секретаря судового засідання Гула О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області,
На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області.
Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що вона ОСОБА_1 , являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 виданим 18 травня 2009 року виконавчим комітетом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області.
Як зазначає в позовній заяві позивачка, що 14 листопада 2012 року вона за проханням своєї племінниці ОСОБА_3 зареєструвала місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в належному їй вищевказаному будинку. На той час ОСОБА_2 співмешкала з сином її племінниці ОСОБА_3 , тож враховуючи прохання племінниці, вона погодилась зареєструвати ОСОБА_2 в своєму будинку. Однак, стосунки між сином племінниці та ОСОБА_2 не склалися та 15.12.2013 року ОСОБА_2 , котра членом її сім`ї не була та не являється залишила її домоволодіння та виїхала з села. Куди саме виїхала ОСОБА_2 їй невідомо, оскільки після її виїзду з села, ніяких контактів з нею вона, та її родичі не мали.
Крім того, в позовній заяві позивачка зазначила, що спочатку після поставлення на реєстраційний облік ОСОБА_2 , у неї не виникало ускладнень в користуванні належним їй будинком. Однак, згодом виникли проблеми, в зв`язку з відмовою в отриманні житлової субсидії. Вказані обставини створили перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком.
Відповідно до позовної заяви, фактично ОСОБА_2 , місце проживання якої зареєстроване у будинку позивачки з 15.12.2013 року не проживає за місцем своєї реєстрації, у будинку немає особистих речей відповідача та її предметів домашнього вжитку. Факт того, що ОСОБА_2 не проживає в будинку розташованому по АДРЕСА_1 , підтверджено відповідними актами від 16.12.2019 року та 31.08.2020 року, складеними депутатом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області.
Позивачка в позовній заяві зазначила, що їй невідома адреса, за якою фактично мешкає відповідач, відсутня інформація про фактичне місце проживання відповідача і у Долинській сільській раді.
Згідно позовної заяви ОСОБА_2 не приймає участі у облаштуванні та утриманні будинку, всі комунальні послуги оплачуються виключно позивачем.
Оскільки дана ситуація обмежує позивача, як власника житла в діях щодо розпорядження своєю власністю на свій розсуд, тому вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині:
1. Усунути перешкоди, що створені їй в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням.
2. Розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження.
3. Розгляд справи провести за її відсутності.
4. Витрати понесені нею при зверненні до суду, залишити за нею.
Ухвалою від 27 жовтня 2020 року головуючим суддею у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.26).
Відповідачці, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок її реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.
Крім того, роз`яснено третій особі про право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву, у строк визначений відповідачу для подання відзиву.
Відповідно до супровідного листа від 27 жовтня 2020 року на зареєстроване місце проживання відповідачки було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/873/20/6353/2020 копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з доданими до неї документами (а.с.28).
Проте, вказаний лист повернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з довідкою ф.20 АТ «УКРПОШТА» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.37).
При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Аналогічні положення закріплені в пункті 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, яким визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За наведених обставин відповідачка вважається такою, що отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі.
При цьому, відповідач в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву або заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178, ч.5 ст.279 ЦПК України.
Також, третій особі було направлено 27 жовтня 2021 року рекомендованим відправленням за вихідним №491/873/20/6354/2020 копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами (а.с.29), яке було отримано представником третьої особи, що підтверджується «Поштовим повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення» (а.с.32).
Як вбачається з матеріалів справи, що третя особа своїми процесуальними правами роз`ясненими в ухвалі про відкриття провадження у справі не скористалася та не надала пояснення щодо позову.
В подальшому, головуючим суддею у справі після проведення всіх завдань підготовчого провадження визначених ст.189 ЦПК України було постановлено 09 грудня 2020 року ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті (а.с.39-40).
Відповідно до наявних в матеріалах справи супровідних листів 09 грудня 2020 року на зареєстроване місце проживання позивача, відповідача та на адресу третьої особи було направлено рекомендованими відправленнями ухвалу від 09 грудня 2020 року (а.с.41-43).
При цьому, до Ананьївського районного суду Одеської області повернувся поштовий конверт за вихідним №491/873/20/7450/2020 (а.с.45), який був адресований відповідачці ОСОБА_2 та в якому містилася копія ухвали від 09 грудня 2020 року, з довідкою ф.20 АТ «УКРПОШТА» «за закінченням терміну зберігання».
Також з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» вбачається, що 15 січня 2021 року представник третьої особи отримав поштовий конверт з вихідним №491/873/20/7451/2020, в якому містилася копія ухвали від 09 грудня 2020 року про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті (а.с.44).
У судове засідання 30 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися.
При цьому, суд враховує те, що в прохальній частині позовної заяви позивачка ОСОБА_1 просила провести розгляд справи за її відсутності (а.с.2-4).
В зв`язку з тим, що до Ананьївського районного суду Одеської області поверталися поштові конверти від АТ «УКРПОШТА» з довідкою ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», з метою належного сповіщення відповідачки ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення судового засідання судом було розміщено на веб-сайті судової влади України оголошення про виклик відповідачки у судове засідання на 30 березня 2021 року (а.с.54).
Приписами частини 11 статті 128 ЦПК України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
З наведеного вбачається, що відповідачка повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від неї не надходило, причини своєї неявки суду не повідомляла.
Також у судове засідання не з`явилася третя особа - Виконавчий комітет Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від третьої особи не надходило. Причини своєї неявки суду третя особа не повідомила.
Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи.
При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому, з наведених вище обставин та матеріалів справи вбачається, що відповідачка, неодноразово була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка відзив на позовну заяву не подала, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивачкою у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 18 грудня 1995 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5).
Відповідачкою у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Кіровоград, Кіровоградської області, та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Долинської сільською ради Ананьївського району Одеської області від 27 жовтня 2020 року (а.с.25).
З позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з вимогою усунути перешкоди, що створені їй в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується: - копією свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 на житловий будинок серії САС №542662 виданого 18 травня 2009 року Виконавчим комітетом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.6); - копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Ананьївським районним бюро технічної інвентаризації від 31 липня 2009 року (а.с.8); - копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії СЕК №369067 (а.с.6,8).
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Зі змісту частини 2 статті 386 ЦК України вбачається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Зі змісту статті 150 ЖК УРСР вбачається, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до абзацу 2 пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З позовної заяви вбачається, що фактично ОСОБА_2 , місце проживання якої зареєстроване у будинку позивачки з 15.12.2013 року не проживає за місцем своєї реєстрації, у будинку немає особистих речей відповідача та її предметів домашнього вжитку. Факт того, що ОСОБА_2 не проживає в будинку розташованому по АДРЕСА_1 , підтверджено відповідними актами від 16.12.2019 року та 31.08.2020 року, складеними депутатом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області.
До позовної заяви позивачкою було додано акти складені депутатом Долинської сільської ради Ольванікою Л.А. 16 грудня 2019 року та 31 серпня 2020 року в присутності свідків (а.с.10-11), з яких вбачається, що прибувши до домогосподарства ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , комісією було встановлено, що у вищезазначеному житловому будинку згідно господарської книги, особовий рахунок № НОМЕР_3 з 14 листопада 2012 року вважається зареєстрованою ОСОБА_2 . Фактично вказана особа за місцем реєстрації не проживає з 15 грудня 2013 року, особистих речей та предметів домашнього вжитку, які б належали ОСОБА_2 у домогосподарстві ОСОБА_1 не виявлено. Зі слів двох сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не мешкає шість років.
Згідно довідки виданої 11 вересня 2020 року Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області у житловому будинку гр-ки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та за цією адресою дійсно фактично зареєстровані: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).
При цьому, з довідки №1005 виданої 11 вересня 2020 року Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачається, що у житловому будинку гр-ки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно фактично проживають: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13).
В довідці №1011 виданої 15 вересня 2020 року Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.14) зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 14 листопада 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за вказаною адресою. Інформацією стосовно фактичного місця проживання ОСОБА_2 сільська рада не володіє.
Відповідно до вимог ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог, тому на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивачки, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 8, 89, 141, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354, ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, - задовольнити в повному обсязі.
Усунути перешкоди позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 18 грудня 1995 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в користуванні житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Копію рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про сторін у справі на виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач:ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;
Відповідач :ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;
Третя особа:Виконавчий комітет Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04380956, що розташований за адресою: Одеська область, Подільський (Ананьївський) район, с.Долинське.

Суддя: О.О. Желясков

Рішення набуло законної сили "_____"__________________20_____ року.