Справа № 510/2171/20
Провадження № 2/510/658/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно , за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідачки за первинним позовом ОСОБА_3 адвокат Штирбулов Є.С. позовні вимоги визнав, пред`явив зустрічний позов, яким просив визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , вважає, що вищевказаний житловий будинок належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , після смерті матері ОСОБА_3 відкрилась спадщина на Ѕ частину цього нерухомого майна. ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини на користь своєї доньки, отже вона успадкувала 1/3 частину цього будинку. На задоволенні зустрічних позовних вимог наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи у його відсутності.

ОСОБА_1 , діючий через свого представника ОСОБА_5 , зустрічні позовні вимоги визнав повністю, свої позовні вимоги підтримує, вважає, що має право, як спадкоємець, на 1/6 частину житлового будинку. Представник ОСОБА_1 просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкова справа) від 19.06.2015р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіт) від 19.06.2015р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.02.2013р. (дата заведення спадкової справи 15.02.2013р.); копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.10.2020р.; копія акту про закінчення будівництва та введення у експлуатацію домоволодіння від 16.10.1991р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 31.10.1991р. №288 про затвердження акту про закінчення будівництва та введення у експлуатацію домоволодіння; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 15.10.2020р.; копія архівної виписки з рішення виконкому Ренійської міської ради Одеської області від 15.07.1954р. про відведення земельної ділянки під житлову забудову; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; копії заяв сторін від 15.02.2013р. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 є вдівцем ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються сином та донькою ОСОБА_4 .

За наявними документами ОСОБА_2 є власником житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказану нерухомість не було належним чином зареєстровано, підставою належності нерухомості ОСОБА_2 є: архівна виписка з рішення виконкому Ренійської міської ради Одеської області від 15.07.1954р. про відведення земельної ділянки під житлову забудову; акт про закінчення будівництва та введення у експлуатацію домоволодіння від 16.10.1991р.; рішення виконкому Ренійської міської ради від 31.10.1991р. №288 про затвердження акту про закінчення будівництва та введення у експлуатацію домоволодіння.

На підставі викладених документів було виготовлено проект будівництва жилого будинку.

Незважаючи на те, що документація на виділення земельної ділянки під житлову забудову була оформлена на ім`я ОСОБА_2 , він із ОСОБА_4 (своєю дружиною) сумісно проводив будівництво вказаного житлового будинку та на підставі акту прийому к експлуатацію від 16.10.1991р. житловий будинок був введений в експлуатацію. Зазначений акт було затверджено рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 288 від 31.10.1991р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 все життя прожили у зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, спірний житловий будинок в порядку ст. 62 СК України може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності і ОСОБА_2 , як один з подружжя, має право на Ѕ частину в ньому. Отже, ОСОБА_4 належала інша Ѕ частина житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. За життя вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не склала. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частину житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги за законом є її чоловік відповідач ОСОБА_2 та діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В установлений законом строк ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а ОСОБА_2 із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки ОСОБА_3 . Про це свідчать подані ними 15.02.2013р. заяви нотаріусу. Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті своєї матері в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

При зверненні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до нотаріальної контори для оформлення прийняття спадщини, в отриманні свідоцтв про право на спадщину їм було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що 15.10.2020р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надати не можуть у зв`язку із тим, що свого часу їхні батьки належним чином не зареєстрували право власності на нерухомість на своє ім`я.

З вищенаведеного виходить, що після смерті ОСОБА_4 вирішити питання про отримання необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на житловий будинок (його частки), як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку.

Незважаючи на перешкоди, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли спадщину за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої ОСОБА_4 і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець ОСОБА_2 відмовився від своєї частки у спадщині на користь доньки.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 остаточно просять визнати за ними право власності: ОСОБА_1 - на 1/6 частину житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 - на 1/3 частину цього будинку - в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що як первинні, так і зустрічні позовні вимоги сторін є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки викладені в них доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Встановлюючи обставини справи щодо спільної сумісної власності подружжя, суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі між собою.

Згідно із ст. 22 КпШС Української РСР, що діяв на час побудови спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні вимоги містить і Сімейний Кодекс України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Як було встановлено судом при розгляді даної справи, житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , був збудований спільними зусиллями подружжя ОСОБА_8 . Протягом життя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 жили разом, вели спільне господарство, доглядали за технічним станом житлового будинку, зберігали його як спільне майно.

Як виходить зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, побудована нерухомість - житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , входить до обсягу майна подружжя і належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, ОСОБА_1 належить Ѕ частина вищевказаної нерухомості, а ОСОБА_4 належала її інша Ѕ частина.

Що стосується вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_4 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ст. 1269 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у справі є спадкоємцями першої черги за законом. ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 .

У передбачений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини за законом. Отже,вони прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Як зазначили ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , після смерті матері у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову нерухомість. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають можливості у зв`язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли спадщину юридично, оскільки своєчасно подали нотаріусу відповідні заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України на 1/6 частину нерухомості, що належала за життя його матері, а ОСОБА_3 прийняла спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України на 1/3 частину нерухомості, що належала за життя її матері.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд задовольняє вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в повному обсязі, визнає за ними в порядку спадкування за законом право на відповідні частини вищевказаного житлового будинку, з частки нерухомості, що належала ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 368, 372, 1216, 1217, 1218, 1226, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 60, 62, 69, 71 СК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину, а за ОСОБА_3 на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті їх матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник