Справа № 442/2025/18 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/3013/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника заявника ОСОБА_1 , приватного виконавця Павлюка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року в складі судді Гарасимків Л.І. у справі за скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Пасюков Володимир Вікторович, за участю заінтересованих осіб стягувача ОСОБА_3 , приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича на рішення приватного виконавця,-

встановила:

У серпні 2020 року представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В.

Скаргу обґрунтовував тим, що постановою Львівського апеляційного суду від 05.03.2020 у справі № 442/2025/20 залишено без змін рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.09.2019, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованості у загальній сумі 349270 грн.

08.04.2020 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області видав виконавчі листи про примусове стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованості солідарно у загальній сумі 349270 грн.

30 квітня 2020 року на підставі виконавчого листа про примусове стягнення заборгованості приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В. розпочав виконавче провадження № 61955395. Вважає, що під час відкриття виконавчого провадження та у подальшому, приватний виконавець порушив права скаржника, що стало підставою для звернення до суду з даною скаргою. Покликаючись на ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв"язку з поширенням короновірусної хвороби ( COVID-19)» просив поновити строки для звернення із скаргою на дії приватного виконавця, оскільки такі пропущені з поважних причин.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року поновлено ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Пасюков В.В. строк для подання скарги на рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича, як такий, що пропущений з поважних причин.

Скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Пасюков В.В. за участю заінтересованих осіб стягувача ОСОБА_3 , приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича на рішення приватного виконавця, задоволено частково.

Визнано рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича, викладені у постановах від 06.05.2020 року про арешт майна боржника та від 18.06.2020 року про опис та арешт майна боржника, такими, що порушують права та свободи ОСОБА_2 та неправомірними.

Скасовано постанови приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича від 06.05.2020 року про арешт майна боржника та від 18.06.2020 року про Опис та Арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 61955395.

У задоволені скарги ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Пасюков В.В. за участю заінтересованих осіб стягувача ОСОБА_3 , приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича на рішення приватного виконавця в частині визнання рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича, викладені у постановах від 30.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження, від 05.05.2020 про арешт коштів боржника, від 27.05.2020 року про розшук майна боржника та їх скасування, відмовлено.

Провадження за скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Пасюков В.В. з участю заінтересованих осіб стягувача ОСОБА_3 , приватного виконавця Павлюк Назара Васильовича на рішення приватного виконавця в частині визнання рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича викладені у постановах від 04.05.2020 року про стягнення з боржника основаної винагороди, від 04.05.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження закрито.

Стягнуто з приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича на користь ОСОБА_2 судові витрати, відповідно до наданого розрахунку в розмірі 20900 грн.

Ухвалу суду оскаржив приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В., вважає оскаржувану ухвалу в частині задоволення скарги та стягнення судових витрат незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується з висновком місцевого суду про порушення приватним виконавцем ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» внаслідок накладення арешту на майно боржника, оскільки арешт накладено на частку у ТзОВ «УПГ АЙНДОММЕ-5» у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого првоадження 384412,00 грн.

Крім цього, пунктом 2 постанови зобов`язано товариство надати відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника, зокрема документи фінансової звітності, інші документи, необхідні для визначення вартості частки боржника, однак витребуваних документів товариство, співзасновником якого є боржник і яке зареєстроване у квартирі, часткою якої володіє боржник, не надало.

Стверджує, що арешт на частку боржника у зазначеному товаристві накладено із чітким дотриманням норм ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», тому оскаржувана ухвала в цій частині є необґрунтованою.

Також звертає увагу на те, що арешт на 1/4 частки квартири боржника, з врахуванням відповіді КП КМР «Київське міське БТІ» накладено відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», тому висновок суду про те, що арешт такої є неспіврозмірним заходом і про такий не просив стягувач, є безпідставним.

Вважає, що висновки суду з приводу не співмірності вжитих приватним виконавцем заходів ґрунтуються виключно на здогадках та припущеннях, натомість арешти накладено в межах суми стягнення та в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження».

Зокрема, капітал ТзОВ «УПГ АЙНДОММЕ-5» становить 76411,75 грн., при цьому сума стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основої винагороди та витрат виконавчого провадження, становить 384412,00 грн.

Також звертає увагу, що приватний виконавець не реалізував майно боржниката, не стягнув коштів на виконання рішення суду, боржник ухиляється від виконання рішення суду, яке набрало законної сили, тому висновок суду про наявність підстав для скасування постанов про арешт суперечить Конституції України в частині обовязковості судових рішень.

Крім цього, вважає, що суд безпідставно стягнув з приватного виконавця судові витрати в повному обсязі, задовольнивши частково вимоги скарги.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року в частині задоволення вимог скарги. Стягнути з боржника судові витрати в розмірі 30000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця Павлюка Н.В. на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника заявника ОСОБА_1 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач не зазначав конкретне майно Боржника, на яке він просить накласти арешт, тому приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 18 червня 2020 року, якою накладено арешт на 1/4 квартири, яка належить на праві спільної власності ОСОБА_2 та його батькам за адресою АДРЕСА_1 ,оскільки сума коштів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 у відповідності до рішення суду, не співмірна вартості 1/4 квартири, яка йому належить.

Крім того, накладення арешту на 1/4 квартири, що належить ОСОБА_2 , прийнято приватним виконавцем Павлюком Н.В. до вирішення питання щодо достатності вже арештованого на той час майна (причіпу), майнових прав (ТзОВ «УПГ АИНДОММЕ-5») та рахунків (коштів на них) для покриття заборгованості та основної суми винагороди у виконавчому провадженні.

При цьому, суд зазначив, що виконавчий лист, який перебуває на виконанні в приватного виконавця Павлюка Н.В. відповідає вимогам, встановленим для виконавчого документу, відтак підлягає примусовому виконанню, тому постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам чинного законодавства, як і постанови про арешт коштів, розшук майна, а боржником не наведено жодного обгрунтування протиправності таких.

Крім цього, покликаючись на положення ЗУ «Про виконавче провадження» та правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа № 766/740/17-ц суд зазначив, що для оскарження постанов про стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження встановлений спеціальний порядок оскарження до адміністративного суду.

Зважаючи на те, що ухвалу суду оскаржує виключно приватний виконавець та лише в частині задоволених вимог скарги, колегія суддів враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, законність ухвали в іншій частині не перевіряє.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. перебуває виконавче провадження № 61955395 щодо виконання виконавчого листа № 442/2025/18 виданого 08.04.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 349 270 гривень (а.с. 63).

Рішення суду набрало законної сили 05.03.2020, виконавчий документ виданий 08.04.2020 (а.с. 13).

Відкривши виконавче провадження, приватний виконавець зобов`язав боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такого, стягнуто основну винагороду.

04.05.2020 приватний виконавець виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди.

06.05.2020 приватний виконавець наклав арешт на майно боржника, а саме встановивши з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що боржник є співзасновником ТзОВ «УПГ АИНДОММЕ-5», наклав арешт на частку боржника у товаристві у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 384412,00 грн. (а.с. 20).

Крім цього, 27.05.2020 приватний виконавець Павлюк Н.В. оголосив в розшук майно боржника: причіп модель 8904-L, рік виробництва 2016, Д.Н.З. НОМЕР_1 .

18.06.2020 приватний виконавець встановивши, що боржник не виконав рішення, при цьому згідно інформації КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» йому належить на праві власності 1/4 частина трикімнатної житлової квартири, описав та наклав арешт на 1/4 частина трикімнатної житлової квартири, яка знаходиться на АДРЕСА_2 (а.с. 24).

Перелічені вище процесуальні рішення, які приймалися приватним виконавцем в межах виконавчого провадження, надсилалися учасникам такого, що підтверджується супровідними листами про надіслання таких, та як слідує з додатків до скарги, про такі відомо боржнику.

Відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 цього закону).

Відповідно до ч. 1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Використовуючи своє право на звернення в суд зі скаргою та вважаючи дії приватного виконавця Павлюка Н.В. неправомірними, боржник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, яку, зокрема в частині незаконності, на думку скаржника, постанов про арешт майна, обґрунтовував порушенням порядку здійснення виконавчих дій, не дотримання балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_2 і цілями, на досягнення яких спрямовані такі рішення, звертав увагу на те, що основну суму винагороди приватний виконавець стягує лише з одного боржника, зазначаючи його єдиним боржником за зобов`язаннями.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року що ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зокрема, арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна (ч. 2 та 4 цієї статті).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вже зазначалося, з матеріалів справи вбачається, що всі копії постанов направлялись сторонам за адресою, зазначеною у виконавчому документі, отже боржник вважається повідомленим про початок та відповідні дії щодо примусового виконання рішення суду.

В свою чергу, Розділом VII ЗУ «Про виконавче провадження» врегульовано порядок звернення стягнення на майно боржника.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (частина 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець, за потреби, може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, приватний виконавець має право з метою реального виконання рішення накладати арешт як на майно, так і кошти боржника, і такі його дії відповідають вимогам закону.

Згідно інформації про виконавче провадження № 61955395 з часу відкриття такого рішення боржником не виконано.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників є ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Особливості звернення стягнення на частку учасника товариства визначені у ст. 22 цього закону.

Так, звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи.

Виконавець повідомляє товариство про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) та надсилає постанову про накладення арешту на частку. Товариство повинне протягом 30 днів з дня одержання такого повідомлення надати відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника відповідно до частини четвертої цієї статті. З дня одержання повідомлення, передбаченого частиною другою цієї статті, товариство зобов`язане надавати виконавцю та боржнику доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника.

Встановивши з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань те, що боржник є співзасновником ТзОВ «УПГ АИНДОММЕ-5», приватний виконавець підставно наклав арешт на частку боржника у товаристві у межах суми звернення стягнення, з врахуванням витрат виконавчого провадження та основної винагороди, зобов`язавши при цьому товариство надати протягом 30 днів з дня одержання постанови відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника.

При цьому, як зазначає приватний виконавець, необхідну інформацію ТзОВ «УПГ АИНДОММЕ-5» не надало, що залишається не спростованим і на стадії апеляційного розгляду справи.

До апеляційної скарги приватний виконавець також долучив лист КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.05.2020 № 062/14-5010 (И-2020) щодо надання інформації про власників з якого слідує, що боржнику ОСОБА_2 належить на праві власності 1/4 квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, отримавши інформацію з приводу нерухомого майна, яке перебуває у власності боржника, приватний виконавець провів опис та наклав арешт на 1/4 частину трикімнатної житлової квартири загальною площею 72, 2 кв.м. яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 і призначив відповідального зберігача ОСОБА_3 , попередивши його про кримінальну відповідальність.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами приватного виконавця в апеляційній скарзі стосовно того, що проведені ним виконавчі дії, відповідають Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, залишив поза увагою норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, відтак відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, що свідчить про те, що оскаржувану ухвалу необхідно скасувати в частині задоволення вимог скарги про скасування постанови приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича від 06.05.2020 року про арешт майна боржника та від 18.06.2020 року про Опис та Арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 61955395.

За відсутності підстав для задоволення вимог скарги боржника ОСОБА_2 , не можуть бути стягнути і судові витрати в розмірі 20900,00 грн., тому оскаржувану ухвалу в цій частині необхідно також скасувати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів проводить розподіл судових витрат.

При цьому, за відсутності належних доказів про сплату судових витрат на суму 30000,00 грн. та перелік послуг за які такі сплачені, у суду відсутні підстави для стягнення такої суми із заявника ОСОБА_2 в користь приватного виконавця Павлюка Н.В., при цьому на користь апелянта із заявника необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2012 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року в частині визнання рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича викладені у постановах від 06.05.2020 року про арешт майна боржника та від 18.06.2020 року про опис та арешт майна боржника, такими, що порушушють права та свободи ОСОБА_2 та неправомірними, скасування постанови приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича від 06.05.2020 року про арешт майна боржника та від 18.06.2020 року про Опис та Арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 61955395 та стягнення з приватного виконавця Павлюк Назара Васильовича на користь ОСОБА_2 судові витрати, відповідно до наданого розрахунку в розмірі 20900 грн. скасувати, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог скарги.

В іншій частині ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича судовий збір у розмірі 2012 грн. сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 березня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк