ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/2950/19 Головуючий в суді І інстанції Прохоренко В.В.
Номер провадження 22ц/819/939/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Дундич А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Миловський Сергій Володимирович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2021 року у справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Третя Херсонська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю, зміну черговості у праві на спадкування, визнання права спільної власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

10.02.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Третя Херсонська державна нотаріальна контора, у якому просила встановити факт її проживання з лютого 1989 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати право спільної сумісної власності на майно, придбане під час спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме: майстерню для ремонту взуття, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0886 га, кадастровий номер :05:031:0611, розташовану на території Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що із лютого 1989г. постійно проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В листопаді 2000г. за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2 , а також необхідні меблі і побутову техніку. У 2004р. на спільні кошти придбали нежитлову будівлю - приміщення майстерні для ремонту взуття, а у 1989г. придбана земельна ділянка у дачному кооперативі «Локомотив», де зведений за спільні кошти будинок, пробита свердловина.

Крім того, зазначила, що із вересня 2008р. стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, внаслідок чого він потребував лікування та постійного медичного догляду. У тому числі в умовах стаціонару. Починаючи із вересня 2017р. потребував стороннього догляду та реабілітації після погіршення стану здоров`я та тяжкого захворювання.

Оскільки позивачка здійснювала постійний догляд за життя ОСОБА_3 , просила змінити їй черговість одержання права на спадкування із четвертої на першу чергу спадкування за законом після смерті спадкодавця.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2021р. позов задоволений частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 09.07.1992 року.

Визнано за ОСОБА_2 як спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 права на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 .

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач постійно проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1992 року до часу смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки позивач надавала спадкодавцеві допомогу у приготуванні їжі та у догляді, тоді як останній потребував такої допомоги через стан здоров`я, оскільки був обмежений у русі, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ч.2 ст. 1259 ЦК України, для зміни черговості у праві на спадкування та визнання за позивачем як спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 права на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, оскільки позивачем не надано доказів понесених нею витрат на придбання спірного нерухомого майна, яке за часом його придбання набуте спадкодавцем під час спільного проживання із позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Миловський Сергій Володимирович, посилається на незаконність рішення суду та просить його скасувати і постановити нове про відмову у задоволеній частині позову із тих підстав, що встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача із спадкодавцем із 1992р. суперечить вимогам законодавства, що діяло на час виникнення цих правовідносин. Крім того, факт сімейних відносин не підтверджений належними доказами, оскільки свідки вказували лише на факт спільного проживання, тоді як докази ведення спільного господарства відсутні. Суд не взяв до уваги заперечення відповідача про те, що комунальні послуги позивач і спадкодавець сплачували порівну із власних коштів, а не за рахунок спільного бюджету.

Рішення суду щодо зміни черговості спадкування ґрунтується на припущеннях про те, що спадкодавець після загострення хвороби перебував у безпорадному стані, тоді як згідно довідки ДФС від 23.08.2019р. ОСОБА_3 здійснював підприємницьку діяльність і працював фактично до часу смерті. Також спадкодавець мав інші доходи у вигляді отримуваної ним пенсії. Спадкодавець потребував сторонньої допомоги нетривалий час, лише після 27 вересня 2018р.до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 після переламу стегна та був прикутий до ліжка. За час його хвороби ОСОБА_1 надавала батькові допомогу, доглядала, готувала їжу та поховала його за власний рахунок.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, встановлено наступне.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Постанова Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом, що ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який розірваний 09.02.1992р. Сторони визнали ту обставину, що ОСОБА_3 із 1989р постійно проживав в будинку АДРЕСА_3 , належному ОСОБА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2000р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_2 .

За змістом п.1,8 вказаного договору, предметом продажу є однокімнатна квартира площею 30,1 кв.м, із яких житлова 16,6 кв.м та придбана покупцями у спільну власність без визначення часток. (а.с.19).

Вказана квартира була постійним місцем проживання ОСОБА_3 , який зареєстрований із 07.02.2001р, а ОСОБА_2 зареєстрована із 16.01.2009р., тоді як фактично вселилась і постійно проживала у вказаній квартирі з часу її придбання.

Ці обставини підтверджені поясненнями свідків та не спростовані відповідачем.

Судом встановлено, що факт спільного проживання позивачки із спадкодавцем підтверджений наявними у справі доказами, зокрема, поясненнями свідків.

Із матеріалів справи вбачається, що сімейний бюджет формувався із пенсії, яку позивачці та ОСОБА_5 призначено за віком. Розмір останньої не перевищував мінімальної, встановленої у відповідності до законодавства (а.с.73-75).

Крім того, ОСОБА_6 ПП зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснював свою діяльність у майстерні по ремонту взуття, у нежитловому приміщенні, яке придбано 24.04.2004р. на аукціоні. В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що позивач надавала ОСОБА_3 допомогу у його роботі, тоді як отриманий дохід витрачався на побутові потреби, харчування та лікування.

Заперечення відповідача ОСОБА_1 та її представника, про те, що ОСОБА_2 отримувала 30% доходу від підприємницької діяльності у якості плати за роботу не підтверджені доказами, а тому не спростовують висновків суду щодо встановленого факту ведення спільного бюджету, витрат на побутові потреби, що притаманні подружжю.

Разом із тим, суд першої інстанції факт спільного проживання однією сім`єю визначив із моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

За таких обставин рішення суду у наведеній частині необхідно змінити та встановити факт такого проживання із 01.01.2004р.

Разом із тим, неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зміну черговості права позивачки на спадкування із спадкоємцем першої черги.

У відповідності до положень книги шостої «спадкове право» ЦК України, що врегульовує відносини із спадкування за законом, передбачений принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.

Однак, законом передбачена можливість зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування. Так, у відповідності до положень ч.2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Із усталеної практики застосування наведених норм законодавства, що викладені у постановах суду касаційної інстанції, зокрема у постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 та у постанові від 11 грудня 2020 року у справі № 373/1144/17, вбачається, що: «Частиною другою статті 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

У пункті 6 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах.

Також Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц наголосив щодо неможливості встановлення безпорадного стану особи виключно на підставі показань свідків у разі існування спору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 при досягненні пенсійного віку перебував на обліку Управління ПФУ в Херсонській області та отримував пенсію за віком. За інформацією ГУ ПФУ від 22.08.2019р. про її розмір із жовтня 2013р. по серпень 2015р. становили 1044 грн, із вересня 2015р.- серпень 2017р.- 1354,6 грн, із жовтня 2017р. по червень 2018р.-1791грн., із серпня 2018р. по день смерті 1972грн. (а.с.73).

Відомості про те, що у цей період часу ОСОБА_3 отримував дохід від своєї підприємницької діяльності, достатній для забезпечення власних потреб на лікування та решту витрат, у повідомленні ГУ ДФС України в Херсонській області згідно довідки від 23.08.2019р., відсутні. (а.с.79).

На підтвердження обставин щодо надання ОСОБА_2 допомоги спадкодавцеві, перебування його у безпорадному стані через похилий вік та стан здоров`я, позивач надала медичні документи, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_3 , 1942 р. народження мав хронічне захворювання та потребував постійного медичного нагляду і лікування, яке починаючи із вересня 2008р. проходив в умовах стаціонару у кардіологічному відділенні лікарні за місцем проживання . (а.с.86)

Як вбачається із медичних документів, у вересні 2008р., у липні 2013р. та вересні 2017р. через загострення хвороби та ускладнення основного діагнозу ОСОБА_3 перебував на лікуванні в умовах стаціонару. Після виписки рекомендовано амбулаторне лікування і консультації дільничного лікаря. Крім того, в медичних документа є запис про те, що у вересні 2017р. ОСОБА_3 доставлений у лікарню у важкому стані із загостренням основного діагнозу, переніс ішемічний інсульт, зі слів дружини, хворий втратив свідомість.

Медичні виписки після стаціонару містять рекомендації обов`язкового амбулаторного лікування, а виписка за 2017р. містить рекомендацію лікаря про диспансерний облік у невролога за місцем проживання та повторний курс лікування. (а.с.14-18).

Крім того, ОСОБА_3 також проходив стаціонарне лікування і в умовах хірургічного відділення у вересні 2010р., у березні квітні та вересні 2012р. та у терапевтичному відділенні у липні серпні 2017р. (а.с.86).

Вказані письмові докази є належним підтвердженням того факту, що тривалий час спадкоємець через похилий вік та стан здоров`я потребував не тільки матеріального забезпечення, але і сторонньої допомоги у побуті, постійного нагляду у період загострення хронічного захворювання, що спричиняло тяжкий стан, пов`язаний із втратою свідомості.

Доведеним є також і те, що саме позивач постійно проживала із спадкодавцем, забезпечувала спільний із спадкодавцем побут та догляд за ним і у той період часу, коли він міг працювати, постійно перебуваючи разом із ним у взуттєвій майстерні. Ці обставини не заперечувала і відповідач.

Також сторонами визнано, що у вересні 2018р. ОСОБА_3 отримав важку травму після якої був прикутий до ліжка, значний період часу був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби через похилий вік та тяжку хворобу. Догляд у цей період часу також здійснювала ОСОБА_2 .

Крім того, допомога позивачки впродовж значного періоду після погіршання його стану та постійного лікування спадкодавця має матеріалізоване вираження, таке як прибирання приміщення, приготування їжі, матеріальна участь за кошти спільного бюджету, а тому із дотримання положень ст. 1259 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимоги щодо зміни четвертої черги спадкування ОСОБА_2 та надання їй права спадкування разом із спадкоємцями першої черги, щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із 09.07.1992 року ухвалено з неправильним застосування норм матеріального права, тому згідно ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні шляхом визнання факту такого проживання із 01.01.2004р.

Керуючись ст.ст. 367,374,376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Миловський Сергій Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2021 року в частині встановлення факту проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із 09.07.1992 року змінити, визнавши факт такого проживання із 01.01.2004р.

Рішення цього ж суду в частині визнання за ОСОБА_2 як спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 залишити без зміни.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що неоскаржене.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік