465/4388/20
2/465/1392/21
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

02.08.2021 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Тутчак М.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Від представника відповідача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання мотивує, що позивачем у справі є юридична особа, відповідачем у справі є ОСОБА_1 , який з 21 квітня 2008 року є фізичною особою підприємцем та даний спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Представник заявника ТОВ «Спектрум Ессетс» - адвокат Ткачук О.А. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Кузь А.В. щодо задоволення вказаного клопотання підтримав.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обглянувши клопотання про закриття провадження у справі та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Таким чином, з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається з урахуванням суб`єктного складу сторін основного зобов`язання, про що зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/1733/18 від 02.10.2018 року, № 753/12916/15 ц від 31 жовтня 2018 року, № 161/6253/15-ц від 05 травня 2020 року.

За правилом ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із змісту вказаної норми, суд повинен враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» за Кредитним договором № 1788 від 02 вересня 2008 року у розмірі 4 739 282,70 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 та є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 02 вересня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 14149, а саме на - комерційну нерухомість (приміщення складу), що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 573,3 метри квадратних, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З матеріалів справи видно, що 02 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «СЕБ БАНК», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНО ТОВАРИСТВО «ФІДОБАНК» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 1788. За умовами Кредитного договору, Банк надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у сумі 290 000 (двісті дев`яносто тисяч) доларів США 00 центів на придбання комерційної нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , зі сплатою процентів річних відповідно до умов Кредитного договору.

В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань по Кредитному договору, 02 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 14149.

Відповідно до п. 2.7 Договору іпотеки в разі переходу права власності на Предмет іпотеки при звернення стягнення його власник набуває всіх прав і обов`язків іпотекодавця ( ОСОБА_5 )

Згідно з інформаційною довідко № 216151477 від 14 липня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна: приміщення складу, загальною площею 573,3 кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна 1, що за адресою АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 . Підставою для державної реєстрації права власності: ухвала суду, серія та номер: б/н (справа № 5015/2913/12), видана 09 вересня 2013 року Господарським судом Львівської області, акт прийому передачі нерухомого майна, серія та номер: Б/Н, виданий 07 жовтня 2014 року Львівським споживчим товариством та ФОП ОСОБА_3 /а.с. 33-34/

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном.

Таким чином, враховуючи, що ПАТ «ФІДОБАНК» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» звернулося з позовом про звернення стягнення на - нежитлове приміщення (приміщення складу) загальною площею 573,3 м2 по АДРЕСА_1 , набуте на праві власності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 використовується для здійснення своєї підприємницької діяльності має розглядатися господарськими судами за правилами господарського судочинства, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, банк звернувся до суду з позовом до відповідачів боржника фізичної особи підприємця та фізичних осіб як поручителів за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є банк та фізична особа підприємець. Тобто між позивачем та відповідачами існує спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі (позивачами і відповідачами) можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2529/18 (провадження № 12-257гс18), від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц (провадження № 14-32цс20).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст. ст. 31, 32, 255, 256, 263 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволити.

Провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - закрити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мартьянова С.М.