РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 572/1559/20

Провадження № 22-ц/4815/852/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: Сарненська міська рада

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року, ухвалене в складі судді Довгого І.І., дата складання повного тексту рішення 22.02.2021 року, у справі № 572/1559/20 ,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року Сарненська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення доходів від безпідставно набутого майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договорів купівлі-продажу майна 25.07.2019 року ТзОВ «Євроформат Стальконструкція» було відчужено ОСОБА_1 котельню (Т-2), котельню (Р-2) Після набуття нею права власності на мазутне господарство (В-1) та ремонтний цех по АДРЕСА_1 , всупереч вимогам чинного законодавства відповідач користується земельною ділянкою, розташованою на території міської ради, без оформлення належним чином права користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, не сплачуючи при цьому орендну плату за землю, що призводить до неповного надходження плати за землю до місцевого бюджету м. Сарн. З огляду на викладене позивачем за період з 25.07.2019 року по 01.03.2020 року нарахована до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою на суму 31892,42грн.

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року позов Сарненської міської ради (вул.Широка,31 м.Сарни, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04057770) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) НОМЕР_1 ) про стягнення доходів від безпідставно набутого майна задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Сарненської міської ради безпідставно збережені кошти за період з 25.07.2019 року по 01.03.2020 року у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться набуте відповідачем у власність нерухоме майно в розмірі 31892 (тридцять одна вісімсот дев`яносто дві ) гривні 42 копійки.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Вказує, що суд не врахував проте, що державна реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку за :01:017:0042 площею 7,5289 га відбулась 09.12.2019 року і саме з цього часу набула статусу об`єкта цивільних прав. Позивачем не надано доказів існування протягом з 25.07.2019 року по 01.03.2020 року земельної ділянки площею 0,8613 га по АДРЕСА_1 , що виключає можливість обраховувати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю. Крім того, у позивача не було реальної можливості передати відповідачу в оренду земельну ділянку до 09.12.2019 року.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутня грошова оцінка земельної ділянки площею 0,8613 га станом на 25.07.2019.

Покликається на те, що суд розглянув справу без участі представників сторін

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд враховує, що правовідносини сторін засновані на письмовій документарній формі, докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиції скаржника викладені письмово згідно із п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання позивача про розгляд справи з участю його представника.

Разом з тим, до початку судового засідапння представник відповідача подав заяву про долучення нових доказів,. Вказане клопотання підлягає відхиленню, оскільки надані документи не були предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки були відсутні на день ухвалення рішення.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка кадастровий номер: :01:017:0042 площею 7,5289 га є комунальною власністю територіальної громади м. Сарни в особі Сарненської міської ради.

На підставі рішення виконкому Сарненської міської ради народних депутатів №494 від 27 жовтня 1999 року та згідно державного акту на право користування землею І-РВ №001150, Сарненською міською радою передано ВАТ «СЗМТК» право постійного користування 12.56 га землі для обслуговування виробничих приміщень по АДРЕСА_3 .

Відповідно до укладених договорів купівлі продажу майна підприємства-банкрута придбаного на аукціоні від 08 вересня 2015 року та акту прийому-передачі, ПАТ «СЗМТК» передало ТзОВ «Євроформат Стальконструкція» котельні (Р-2), та котельні (Т-2). Відповідно до свідоцтв про право власності, технічних паспортів, та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТзОВ «Євроформат Стальконструкція» стало власником котельні (Р-2), та котельні (Т-2) за адресою АДРЕСА_3 .

25.07.2019 року ТзОВ «Євроформат Стальконструкція» на підставі договору купівлі-продажу майна продало ОСОБА_1 котельню (Р-2), та котельню (Т-2) за адресою АДРЕСА_3 ).

Право власності на дані об`єкти нерухомого майна, а саме: котельні (Р-2), та котельні (Т-2) за адресою АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_1 25.07.2019 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Дані будівлі розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 .

2 листопада 2019 року ТзОВ «Євроформат Стальконструкція», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подано заяву про надання дозволу на поділ земельної ділянки площею 7,5289 га в АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:017:0042, яка перебуває в комунальній власності Сарненської міської ради в зв`язку з набуттям права власності на об`єкти нерухомого майна різними власниками, в тому числі для ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,8613 га.

11.12.2019 року за №1366 прийнято рішення Сарненської міської ради «Про надання земельної ділянки в оренду в АДРЕСА_1 » яким надано дозвіл ТзОВ «Євроформат Стальконструкція», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 7,5289 га кадастровий номер :01:017:0042 по АДРЕСА_1 за рахунок земель, які обліковуються за ВАТ «СЗМТК».

02 березня 2020 року між Сарненською міською радою та ТзОВ «Євроформат Стальконструкція», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_2 передано в оренду земельну ділянку площею 0,8613 га., з щомісячною платою в розмірі 4392,80 грн.

Рішення Сарненської міської ради №1494 від 05 червня 2020 року ТзОВ «Євроформат Стальконструкція», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надано згоду на поділ земельної ділянки в АДРЕСА_1 , відповідно до якого для ОСОБА_1 земельну ділянку орієнтованою площею 0,6839 га.

Відповідно до статті 177 та пункту 1 частини 1 статті 181 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Водночас у статті 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 5 статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 01.01.2014) обов`язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України. (Аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, №913/169/18 від 28.02.2020 року).

Убачається, що зазначене нерухоме майно, яке набуте попереднім власником ТзОВ «Євроформат Стальконструкція» у власність на підставі договорів купівлі-продажу від 08, 22 вересня 2015 року, розташовано на спірній земельній ділянці, переданій у постійне користування попередньому землекористувачу ПАТ «Сарненський завод мостових технологічних конструкцій», що стверджується Державним актом на право постійного користування землею серії І РВ №001175 від 21.03.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставне збереження грошових коштів відповідачем у зв`язку з використанням спірної земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

У свою чергу, відповідач свої заперечення проти задоволення позову обґрунтовує тим, що до нього на підставі статті 120 ЗК України перейшло право користування спірної земельної ділянки від попереднього землекористувача ТзОВ «Євроформат Стальконструкція», у якого вона придбала будівлі.

Проте судом встановлено і матеріали справи не містять доказів державної реєстрації права постійного користування чи оренди як речового права (стаття 126 ЗК України, частина 5 статті 6 Закону України "Про оренду землі") на спірну земельну ділянку попереднім землекористувачем ТОВ «Євроформат Стальконструкція» (продавцем будівлі) саме на момент укладення договору купівлі-продажу від 25.07.2019 року (Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).

Отже, відсутність у продавця будівлі на момент її відчуження зареєстрованого права користування земельною ділянкою або договору оренди земельної ділянки, на якій розташована ці будівлі, унеможливлює як перехід такого права до покупця будівлі ОСОБА_1 (відповідача) так і заміну сторони у зобов`язанні.

З огляду на викладене ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, що у спірний період (з 25.07.2019 по 01.03.2020 року) без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Великою Палатою Верховного Суду, сформульовані висновки у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, згідно з якими обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Перевіривши розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, дослідивши витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку від 31.07.2019 року №1014 , надані Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, та інші наявні у справі докази в їх сукупності, а також зважаючи на ненадання відповідачем контррозрахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 №449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Абзацом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" № 3613-VI визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" № 3613-VI , встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги проте, що державна реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку за :01:017:0042 площею 7,5289 га відбулась 09.12.2019 року і саме з цього часу набула статусу об`єкта цивільних прав не заслуговують на увагу, оскільки вказана земельна ділянка була сформована у 2000 році про що свідчить Державний акт на право постійного користування землею І-РВ №001150 від 26.04.200 року виданий ВАТ «Сарненський завод мостових технологічних конструкцій» (а.с.43-44).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи,тому відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну залишити ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 липня 2021 року.

Головуючий :

Судді :