ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/3918/19

провадження № 22-ц/4809/626/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,

третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2020 року у складі судді Мохонько В.В. і

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та з урахуванням доповнень до позовної заяви просив:

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області оформити виплату його пенсії через Укрпошту;

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області одноразово перерахувати Укрпошті його пенсію в сумі, якою погасити 100 % заборгованості за 2020 рік в 10-денний термін з моменту вступу в законну силу рішення суду по цій справі;

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області компенсувати йому завдану моральну шкоду, виплативши одноразово на цю ціль 100 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є інвалідом 2 групи, про що свідчить довідка МСЕК № 626989.

Розмір пенсійних виплат для інвалідів 2 групи встановлений ст. 33 ЗУ «Про загальне державне пенсійне страхування».

Позивачу призначена мінімальна можлива пенсія, яка є менша прожиткового рівня.

17.10.2019 начальником Олександрійського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Кіровоградській області Демченко С. на його адресу було направлено довідку про доходи № 0828 8288 1300 1807.

Дані довідки (стосовно 2018 року ) не співпадають з сумами, які були фактично перераховані на його картку в АТ КБ «ПриватБанк», різниться на загальну суму 2415 грн.

Позивач отримав менше коштів, чим вказано в довідці.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2020 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, третя особа Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування шкоди закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що за вказаними позовними вимогами між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу стягнення недоплаченої пенсії.

Зазначені позовні вимоги виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди пов`язана з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Оскільки позов ОСОБА_1 стосується неправомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень і його вимога про відшкодування моральної шкоди пов`язана з вимогою про стягнення недоплаченої суми пенсії, така вимога також повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, так як ухвалена без додержання норм процесуального права.

ГУ ПФУ у Кіровоградській області виступає відповідачем, так як Олександрійське Управління ПФУ не має статусу юридичної особи та вчиняє функції щодо перерахування та виплати пенсій позивачу.

Помилки у сумах перерахування пенсії позивача не мають характеру публічно-правового спору, а пояснюються лише недоліками в роботі окремих спеціалістів Олександрійського міськрайонного управління ПФУ у Кіровоградській області.

Тобто, має місце цивільно-правовий спір майнового а не публічно-правового характеру.

У разі, якщо навіть мали місце окремі епізоди публічно-правового спору, справа б мала бути вирішена в межах цивільно-правового спору з застосуванням норм КАС України.

Від ГУ ПФУ у Кіровоградській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Управління просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду учасники не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями.

ОСОБА_1 повідомлявся за зазначеною ним адресою проживання та через Головпоштамт а/с №65 м.Олександрія, але поштові кореспонденції повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

Оскільки ОСОБА_1 зазначив адресу для кореспонденції Головпоштамт а/с №65 м.Олександрія, він зобов`язаний був стежити за кореспонденцією, яка йому направлялася судом, а тому вважається, що він належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи.

Від ГУ ПФУ у Кіровоградській області надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки про дату, час і місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їхньої участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 заявлено вимоги про зобов`язання суб`єкта владних повноважень - Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області оформити виплату його пенсії ч/з Укрпошту; зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області одноразово перерахувати Укрпошті його пенсію в сумі, якою погасити 100 % заборгованості за 2020 рік та відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані вимоги ОСОБА_1 є вимогами про стягнення недоплаченої суми пенсії, а відповідачем за цими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Тобто за вказаними позовними вимогами між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу стягнення недоплаченої пенсії.

З такими висновками суду першої інстанції суд погоджується з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Стаття 19 ЦПК України визначає, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

ОСОБА_1 заявлено вимоги про зобов`язання суб`єкта владних повноважень - Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області оформити виплату його пенсії ч/з Укрпошту; зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області одноразово перерахувати Укрпошті його пенсію в сумі, якою погасити 100 % заборгованості за 2020 рік та відшкодування моральної шкоди.

По суті, вказані вимоги ОСОБА_1 є вимогами про стягнення недоплаченої суми пенсії, а відповідачем за цими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Тобто за вказаними позовними вимогами між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу стягнення недоплаченої пенсії.

За таких обставин суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені позовні вимоги виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди пов`язана з вимогами про бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Оскільки позов ОСОБА_1 стосується неправомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень і його вимога про відшкодування моральної шкоди пов`язана з вимогою про стягнення недоплаченої суми пенсії, така вимога також повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вказане суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.03.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко