Справа № 404/7050/19
Номер провадження 2/404/1839/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Мохонько В.В.,

за участі секретаря - Добровольської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, по якій просить позбавити відповідача батьківських прав на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити місце постійного проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_1 .

Вимоги мотивує тим, що є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідач є матір`ю цієї дитини.

Факт постійного проживання дитини із позивачем від народження по сьогодення однією родиною та факт відсутності зміни проживання дитини підтверджується довідкою квартального комітету та домовою книгою.

Окрім їх дитини, у відповідача є дочка від першого шлюбу ОСОБА_4 , 1997 року народження та дочка від третього шлюбу ОСОБА_5 2010 року народження, які проживають разом із відповідачем та її третім чоловіком ОСОБА_6 однією родиною.

24.03.2008 року відповідач привела дочку до магазину позивача, яку передала в руки продавцю ОСОБА_7 та повідомила, що більше не хоче її бачити. Прохала, щоб позивач сам піклувався про дитину та лікував, оскільки вона вже була хвора на грип. Більше відповідач до дитини ніколи не приходила і з нею не спілкується.

Згідно рішення від 20.09.2008 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по справі № 2-5762/08, відповідач повинна сплачувати йому аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходів) щомісячно.

Виконавчий лист по вищевказаному рішенні суду, починаючи із 20.10.2008 року, знаходиться на виконанні в Кіровському (зараз Фортечному) ВДВС в місті Кропивницький. Починаючи із цього часу, відповідач постійно та злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, внаслідок чого заборгованість станом на 04.04.2019 року, становить суму 79106,66 грн. і продовжує збільшуватися.

На протязі 2008 - 2019 років позивач та державні виконавці, неодноразово, звертались до прокуратури та до поліції про порушення проти відповідача кримінального провадження за злісне ухилення від сплати аліментів, однак їм систематично відмовляли

В 2019 році, за злісне ухилення відповідача від сплати аліментів, проти відповідача порушене кримінальне провадження, досудове слідство по якому провадить слідчий СВ Кропивницького ВП ГУНП України в Кіровоградській області Нужна Г.С .

Внаслідок спільних зусиль державних виконавців та слідчого, відповідач, для годиться, влаштувалася в 2019 році на роботу на 1/2 ставки медичного працівника і, виключно із цієї мізерної платні, сплачує позивачу тільки маленькі аліменти в недостатній сумі на утримання дитини, а її заборгованість по аліментам, внаслідок щомісячних недоплат до мінімального розміру аліментів, продовжує рости.

Постановами від 06.03.2018 року державного виконавця Кушніренко В.В. Фортечного ВДВС міста Кропивницького по виконавчому провадженню №14176134 відповідачу, як боржнику по аліментам, встановили тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування автомобільним транспортом, праві на володіння вогнепальної зброєю, праві на полювання.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.11.2010 року по справі № 2-9735/10, місцем постійного проживання неповнолітньої ОСОБА_3 було встановлено разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Після винесення судом вказаного рішення відповідач зникла, не зверталася до суду за отриманням виконавчого листа, не вимагала виконання цього рішення і ніколи не бачилася із своєю дочкою ОСОБА_10 .

Рішенням від 24.10.2018 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по справі № 404/5173/18 стягнуто із відповідача додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 в сумі 6926,94 грн.

Вважає, що відповідач постійно злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, злісно ухиляється від участі в утриманні та вихованні дитини, відверто намагається вирішити свої матеріальні питання за рахунок різкого погіршення умов проживання та умов утримання їх спільної дитини, про що свідчить її позовна заява по справі № 404/3234/18 та по справі №2-9735/10. Все це є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх спільної дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.3-4/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.10.2019 року позовну заяву було залишено без руху /а.с. 44-45/.

21.10.2019 року до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду /а.с. 47/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 51-52/.

25.11.2019 року представником відповідача, через канцелярію суду, подано відзив на позовну заяву, яким вимоги не визнали, у їх задоволенні просили відмовити. Вказали, що на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 вересня 2008 року у справі №2-5762/08 з липня 2009 року і по вересень 2010 року відповідач сплачувала аліменти на користь позивача в повному обсязі та у визначені строки. З вересня 2010 року відповідач в якості сплати аліментів поштовим переказом перераховувала позивачу грошові кошти, які їй неодноразово поверталися, у зв`язку з відмовою у їх отриманні. По зазначеним обставинам відповідач надавала письмові пояснення Кіровському відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, що підтверджується заявою від 11 серпня 2010 року. З листопада 2010 року відповідач припинила сплату на користь позивача аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2010 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2011 року апеляційну скаргу позивача на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2010 року відхилено, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2010 року залишено без змін.

9 березня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано відповідачу виконавчий лист щодо виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2010 року про визначення місця проживання дитини.

В подальшому зазначений виконавчий лист відповідачем пред`явлено до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції для примусового виконання.

6 вересня 2011 року Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції винесено постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа, у зв`язку з відсутністю заходів примусового виконання рішення.

З жовтня 2010 року по березень 2011 року ОСОБА_3 проживала зі своєю матір`ю, відповідачем по справі. 4 березня 2011 року позивач примусово відібрав дитину у відповідача. По даному факту відповідачем складено заяву до правоохоронних органів. Постановою ВКМСД Кіровського ВМ КМВ УМВС України в Кіровоградській області від 9 березня 2011 року відмовлено в порушенні кримінальної справи у зв`язку з відсутністю події злочину.

В подальшому будь-які намагання відповідача зустрітися із дитиною були безрезультатними, оскільки позивач чинив перешкоди у таких зустрічах. Із цього часу і сама дитина уникає спілкування з відповідачем, не відповідає на телефонні повідомлення та дзвінки. На думку відповідача, така поведінка дитини є наслідком налаштування позивачем доньки проти неї, тиску й маніпулювання її думками. Саме по собі небажання дитини спілкуватися з одним із батьків не свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Батьківські права основані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною та матір"ю конфлікту чи погіршення їхніх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

У своїй позовні заяві позивач зазначає, як одну із підстав позбавлення відповідача -батьківських прав, ухилення відповідача від сплати аліментів. Відповідач тривалий час не мала фінансової можливості сплачувати аліменти позивачу на утримання. Так, відповідач має двох доньок, окрім ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час навчається у Київському університеті культури на денній формі навчання на платній основі, знаходиться на повному утриманні у своєї матері. Інша донька відповідача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має тяжке захворювання та знаходиться в групі ризику по розвитку бронхіальної астми. ОСОБА_5 потребує постійного стаціонарного лікування, нагляду профільних лікарів, вартісного лікування. Зазначені обставини було підставою для продовження відповідачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років.

Чоловік відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з листопада 2016 року до вересня 2017 року проходив постійні стаціонарні лікування в «ЦМЛ м. Кіровограда» та в Кіровоградській ЦРЛ. Відповідно до свідоцтва про хворобу N512 від 14 вересня 2017 року, виданого лікарсько-експертною комісією УДСНС України в Кіровоградській області, ОСОБА_6 є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку у зв`язку з низкою професійних захворювань, зокрема, дисциркуляторна енцефалопатія, вестибулопатичний та церебростенічний синдроми, остеохондроз, протрузії, парез тощо. Відповідно до наказу №424 від 29 вересня 2017 року, виданого управлінням ДСНС України у Кіровоградській області ОСОБА_6 звільнено із служби цивільного захисту за станом здоров`я. На даний час ОСОБА_6 являється пенсіонером.

Фактична неможливість сплати аліментів відповідачем додатково підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 березня 2011 року та ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 травня 2011 року у справі про стягнення пені за несплату аліментів. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що вину відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не доведено, як і не доведено, що відповідач свідомо ухилялась від сплати аліментів, що вона знала про заборгованість і мала реальну можливість погасити цю заборгованість. У зв`язку з недоведеністю описаних вище обставин позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення пені за несплату аліментів. При цьому судами першої та апеляційної інстанції при прийнятті рішення враховано майновий стан відповідача, яка має трьох дітей, тривалий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, а також те, що відповідач надала докази того, що вона сплачувала аліменти позивачу, а останній відмовлявся від їх отримання, сімейні проблеми, відсутність роботи, вагітність третьою дитиною та непрацездатність відповідача тривалий час.

Відповідач з 4 грудня 2017 року і по грудень 2018 року працювала оператором АЗС №КГ43 Східного дивізіону департаменту управління мережею АЗК ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ». Постановою державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області від 4 травня 2018 року звернуто стягнення на заробітну плату відповідача за зазначеним вище місцем роботи. З березня 2019 року по серпень 2019 року відповідач працювала в Лелеківській гімназії Управління освіти Міської ради міста Кропивницького. Із заробітної плати відповідача проводилося утримання аліментів. З жовтня 2019 року і по цей час відповідач працює у ТОВ «Євро-Тепло-Інвест», що підтверджується довідкою про заробітну плату від 12 листопада 2019 року.

Звертає увагу Кіровського районного суду м. Кіровограда, що практика Верховного Суду з категорії справ позбавлення батьківських прав на підставі несплати аліментів однозначна: якщо один з батьків не платить аліменти на утримання дитини - це не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Така правова позиція Верховного Суду повністю відповідає положенням статті 164 Сімейного кодексу України, де міститься вичерпний список підстав для позбавлення батька (матері) прав на дитину. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідач не займається вихованням дитини та злісно ухиляється від участі в утриманні та вихованні дитини.

Однак, при вирішенні заявлених позовних вимог просила суд зважити на те, що описані у позовній заяві позивача обставини настали поза волею та без винної поведінки відповідача, яка не має можливості спілкуватися з дочкою через категоричне заперечення позивача щодо цього.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні. Відповідач має бажання відновити спілкування з дитиною та в подальшому брати активну участь у її вихованні та життєдіяльності.

Відповідач вважає, що належних та допустимих доказів її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між сторонами, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав категорично заперечує, відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав /а.с. 59-65/.

Згідно ухвали суду від 24.02.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 111-112/.

У травні 2020 року позивачем, через канцелярію суду, подано відповідь на відзив, згідно якого вважає, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До такого самого рішення дійшов і орган опіки та піклування в своєму висновку від 03.02.2020 року /а.с. 133-137/.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідач, її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, підтримали позицію, що викладена у відзиві на позовну заяву. Щодо вирішення вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 поклались на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, їх представник в суді підтримала висновок, наданий комісією з питань захисту прав дитини у січні 2020 року, згідно якого вважають доцільним позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по-сусідству із позивачем в одному дворі. ОСОБА_1 одружився на жінці, яка народила їх дитину і потім її покинула. Бачила маму дитини тільки під час її вагітності. Доньку виховує батько, який її забезпечує, купує одяг. Мама жодного разу не приходила.Свідок вказала, що також допомогала позивачу та приймала участь у вихованні дівчинки разом із ОСОБА_12 позмінно, поки дитина не пішла в дитсадок. Більшу участь приймала хрещена мама дитини. Був випадок, коли ОСОБА_1 телефонував ОСОБА_2 із проханням про допомогу у вихованні доньки, оскільки знаходився на роботі. Однак, ОСОБА_2 відмовила на йому в допомозі.Їй відомо, що мама брала дитину на три дні. ОСОБА_3 , коли була менша, то хотіла собі маму. Потім ніколи за маму не згадує. Позивач ніколи не перешкоджав відповідачу бачитись з донькою.

Свідок ОСОБА_15 , яка з 2005 року є головою квартального комітету №32 та знає всіх людей на території комітету, в суді пояснила, що в будинку проживають батько позивача, сам позивач та його донька. Мати позивача померла більше 20 років тому. Вона стверджує, що був випадок у маршрутці, точної дати не пам`ятає. Під час обідньої перерви їхала в маршрутці, де людей було мало та серед яких знаходилась ОСОБА_3 . До маршрутки зайшла мама дівчинки, яка навіть до неї не підійшла. Особисто з ОСОБА_2 не знайома, але знає її, оскільки працювала 15 років в школі, де та навчалась. ОСОБА_2 до неї, як голови квартального комітету, ніколи не зверталась. Батько дитини самостійно брав у свідка, як голови квартального комітету, довідки для оформлення доньки в дитсадок та школу. Під час її спілкування дівчинка за маму нічого не говорила. Дитина вихована, спокійна, врівноважена. Вважає, що батько справився зі своїми батьківськими обов`язками. Їй не відомо, щоб батько перешкоджав матері бачитись з дитиною.

Свідок ОСОБА_17 , працює в Балашівській гімназії та з 2017 року є класним керівником ОСОБА_3 , коли вчитель початкової школи передала їй учнів. В судовому засіданні пояснила, що вже на той час знала, що дівчинка без мами. Про таких дітей потрібно повідомляти соціального педагога та більше на них звертати увагу. Дівчинка світла, весела, навчається не погано, завжди добре одягнена, за маму говорити не хоче. Те, що ОСОБА_2 є мамою ОСОБА_3 дізналась тільки в липні 2020 року, коли та випадково в неї поцікавилась про психолога в школі. До цього часу про маму не знала. ОСОБА_2 запитувала її про навчання ОСОБА_3 , як поживає, хотіла дізнатись чи бажає донька з нею спілкуватись. Після цього мама ОСОБА_3 періодично їй телефонувала, цікавилась навчанням і життям доньки. Останній раз в березні 2021 року. З 2017 року телефону матері не було, а тому про будь які заходи в школі її не могла повідомити. Після мати не запитувала про батьківські збори. В групу батьків ОСОБА_2 не вносили, оскільки вона не запитувала, не виявляла такого бажання.

Вислухавши виступи сторони позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків, думку неповнолітньої ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано /а.с. 70/. Від шлюбу народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с. 6/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.07.2008 року, яке набрало законної сили 14.07.2008 року, припинено з 02.06.2008 року стягнення аліментів згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2008 року, постановленому у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів /а.с. 11/.

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.09.2008 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходів), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно /а.с. 12/.

Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 11.08.2009 року відкрито виконавче провадження №14176134 з виконання виконавчого листа №2-5762 виданого 21.10.2008 року Кіровським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 1/4 частини всіх видів заробітку(доходів), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно /а.с. 92/.

Після реєстрації шлюбу у 2010 році гр. ОСОБА_2 змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 16.09.2010 року /а.с. 71/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.11.2010 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 16.02.2011 року, по справі №2-9735/10 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровсйсої районної у м. Кіровограді ради про визначення місця проживання дитини - задоволено Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з матір"ю ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 13-15, 86/.

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2011 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 24.05.2011 року, по справі №2-1229/11 в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дитини відмовлено /а.с. 90,91/.

09.03.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист по справі №2-9735/10 від 11.11.2010 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з матір"ю ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 87/.

Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Рудіком М.С. від 06.09.2011 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-9735 виданого 09.03.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з матір"ю ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , оскільки відсутні заходи примусового виконання рішення /а.с. 88/.

Разом з цим, незважаючи на те, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.11.2010 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 , неповнолітня ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою квартального комітету №. 32 Фортечного району м. Кропивницького.

Так, згідно довідки №17 від 09.09.2018 року, виданої головою квартального комітету №32 Фортечного району м. Кропивницький, ОСОБА_1 про те, що по АДРЕСА_3, проживають 2 особи: ОСОБА_1 , та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7/.

04.03.2011 року відповідач ОСОБА_2 зверталась до чергової частини Кіровського ВМ КМВ УМВС України в Кіровоградській області із письмовою заявою про те, що 04.03.2011 року її колишній чоловік ОСОБА_1 , 1974 р.н. забрав їх спільну доньку та не повертає.

Постановою ВКМСД Кіровського ВМ КМВ УМВС України в Кіровоградській області від 09.03.2011 року в порушенні кримінальної справи відмовлено в зв`язку з відсутністю події злочину, керуючись п. 1 ст. 6 КПК України, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають рівні права по відношенню до своєї рідної доньки- н/л ОСОБА_3 /а.с. 89/.

Прокуратурою Кіровського району м. Кіровограда на звернення ОСОБА_1 щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини та щодо забов`язання Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Кіровограді ради сплатити заборгованість по державній допомозі на утримання дитини і продовжувати сплачувати допомогу 08.07.2011 року за вих..№2-5265 вих-11 повідомлено, що в ході перевірки встановлено, що в Кіровському відділі державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-5762 від 21.10.2008 року виданий Кіровським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , 2006 р.н., який надійшов до державного виконавця 10.08.2009 року. 11.08.2009 року відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки рішення суду боржником не виконувалось, з метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем направлене запити до відповідних органів ДАІ, ОКП КООБТІ, та ДТН м. Кіровограда. За даними наявними в ОКП КООБТІ, ДАІ за боржником не зареєстровано рухомого та нерухомого майна. За даними Держтехнагляду м. Кіровограда за ОСОБА_2 сільськогосподарської техніки не зареєстровано. До відділу викликалась боржниця та надавала пояснення, трудовий договір від 02.07.2010 року і довідки про те, що вона з 30.09.2010 року знаходиться на лікарняному в зв`язку з пологами, а з 30.02.2011 року їй надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років до ІНФОРМАЦІЯ_8 . Заборгованість по аліментам складає 6642,69 грн.

Перевіркою встановлено, що станом на 24.06.2011 року до відділу на виконання виконавчий лист №2-9735 від 11.11.2010 року за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини не надходив.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 перебували на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Кіровограді ради з 01.12.2010 року по 28.02.2011 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме» на дитину ОСОБА_3 , 2006 р.н. отримували допомогу, яку було призначено на період з 01.12.2010 року по 31.05.2011 року, в розмірі: з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року - 239,70 грн., з 01.01.2011 року - 244,80 грн. на місяць.

Виплата допомоги припинена з 01.03.2011 року на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.11.2010 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.02.2011 року. Заборгованість з виплати допомоги відсутня.

За результатами перевірки порушень не встановлено, тому відсутні підстави для вжиття заходів прокурорського реагування /а.с. 39/.

Згідно довідки Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький від 27.10.2017 року, ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно не отримував аліменти від ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року згідно виконавчого листа № 2-5762-08 від 13.10.2008 виданого Кіровським районним судом м.Кіровограда про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.09.2008 року і продовжуючи до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 /а.с. 34/.

Постановами державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького від 06.03.2018 року встановлені тимчасові обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, у праві полювання, керування транспортним засобом, користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю /а.с. 28-31/.

Згідно постанови старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького від 04.05.2018 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , яка отримує дохід у ТзОВ «ОККО-Рітейл» /а.с. 93/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.10.2018 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі- 6 926,94 грн., одноразово. Рішення сторонами не оскаржувалось, набрало законної сили 30.11.2018 року/а.с. 21-23/.

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2018 року, яке набрало законної сили 27.12.2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.09.2008 року у справі №2-5762/08 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини на 1/6 частину від усіх видів її заробітку - відмовлено.

Судом встановлено, що у ОСОБА_2 є діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 09.12.2015 року) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області 07.12.2010 року).

Відповідно довідки квартального комітету №30 Фортечного району м. Кропивницького №33 від 02.04.2018 року, ОСОБА_2 , 1978 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_4 , склад сім`ї: чоловік - ОСОБА_6 , 1977 року народження, дочка - ОСОБА_5 , 2010 року народження, дочка - ОСОБА_4 , 1997 року народження, проживає, але не зареєстрована.

Згідно відповіді КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Кіровограда» №706 від 23.04.2018 року, ОСОБА_5 перебуває під наглядом дільничного педіатра КЗ ЦПМСД №2 АЗПСМ №8 з 04.12.2010 року, на обліку у профільних лікарів не перебуває. Стаціонарне лікування в Дитячій обласній лікарні: з 20.02.2011 року по 22.02.2011 року - гостра респіраторна вірусна інфекція, гострий фарингіт; метаболічна кардіоміопатія; з 15.10.2013 року - 26.10.2013 року - гостра респіраторна вірусна інфекція, гострий катаральний риніт, гострий ларинготрахеїт, обструктивний бронхіт; з 30.03.2016 року - 11.04.2016 року - гостре запалення правої коловушної залози, обструктивний бронхіт. Також дитина частко знаходиться на амбулаторному лікуванні з приводу гострої респіраторної вірусної інфекції.

Відповідно до довідки АЗК ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» про заробітну плату та інші прибутки за 04.12.2017 року - 31.03.2018 року, ОСОБА_2 працює на ТзОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» на посаді оператор АЗС, загальна сума прибутків за період 21 266,07 грн. /а.с. 9, 24-27, 74, 75, 84, 94/.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

У відповідності із розрахунком державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 01.04.2019 року № 14176134, від 18.03.2020 року №855 заборгованість ОСОБА_2 по виплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 станом на 01.04.2019 року складає 78 719,16 грн., станом на 01.03.2020 року становить 74 902,82 грн. /а.с. 33, 124/.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького№641/49-0524 від 03.02.2020 року, орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, враховуючи рішення комісії захисту прав дитини від 22.01.2020 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даний висновок був підтриманий в суді позивачем та третьою особою.

Як вбачається із висновку, відповідно до характеристики комунального закладу «Балашівська гімназія» Міської ради міста Кропивницького від 09.12.2019 року ОСОБА_3 навчається у закладі з 2016 року, є ученицею 7 класу, характеризується позитивно. Виховання дитини здійснює її батько, який приділяє належну увагу навчанню дочки. Мати жодного разу не з`являлась у закладі, батьківські збори не відвідувала, з питання навчання та розвитку своєї дитини до вчителів не зверталась.

Згідно з інформацією амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 8 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» Міської ради міста Кропивницького від 10.12.2019 р. про стан здоров`я дитини ОСОБА_3 піклується її батько ОСОБА_1 .

В бесіді з працівником управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького неповнолітня ОСОБА_3 повідомила, що свою матір ОСОБА_2 не пам`ятає, тому що мати з нею не спілкується і не цікавиться її життям. Зі слів дівчинки, вона проживає з батьком ОСОБА_1 , який про неї піклується. Дитина згодна з позбавленням матері батьківських прав відносно неї.

На письмове запрошення Управління, направлене поштовим листом за адресою: вул. Пальміро Тольятті, 112-6, м. Кропивницький, гр. ОСОБА_2 не з`явилась. На телефонний дзвінок спеціаліста Управління відповіла, що з`являтись не буде, заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 /а.с. 116-118/.

19.06.2020 року видано ОСОБА_3 , 2006 року народження, довідку за №44 про те, що вона дійсно тренується у відділенні легкої атлетики комунального закладу «Комплексна дитячо - юнацька спортивна школа № 2» управління молоді та спорту Міської ради міста Кропивницького (тренер-викладач ОСОБА_28) з 01.09.2018 року. Контроль за дитиною регулярно здійснює батько ОСОБА_1 /а.с. 174/.

Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У відповідності до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 посилався, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконаннясвоїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява

№ 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим, встановлено, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та її винної поведінки.

Також судом не приймається до уваги висновок органу опіки та піклування №641/49-0524 від 03.02.2020 року, оскільки є не достатньо обґрунтованим.

Крім того, сплата відповідачем аліментів за рішенням суду, наявність заборгованості по аліментам за певний період не свідчить про ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків та не доводить винної поведінки останньої.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Тому, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що мати дитини бажає спілкуватися із донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей, а відтак, суд вважає за необхідне, відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Що стосується вимог позивача про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

У статті 12 Конвенції про права дитини закріплені положення, згідно з якими держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

А тому, покладаючи в основу судового рішення згоду дитини на проживання з одним з батьків, суд повинен проаналізувати, чи не порушує така згода положень Конвенції, та навести у судовому рішенні мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність узяти за основу саме думку дитини та надати їй перевагу по відношенню до інших доказів (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року № 6-564цс17).

20.07.2020 року допитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі психолога, факти, викладені у позовній заяві підтвердила, висловила своє бажання проживати із батьком.

Згідно з частиною першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В даній справі, при встановлених даних обставинах, суд не може тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, при цьому приймає до уваги рівність прав обох батьків щодо своєї дитини.

Поняття «відірвання, розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дівчинки у разі визначення місця проживання її з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботою відносно неї та участі у їі вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування. Дитина не була відірвана, розлучена з матір`ю, вона проживає на даний період з батьком, який позитивно впливає на її розвиток та навчання, що знайшло своє беззаперечне підтвердження в суді.

Згідно зі статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09).

Згідно із частиною другою, третьою статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення.

Так, згідно акту обстеження умов проживання від 19.06.2020 року, працівниками управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького Селівановим Миколою Сергійовичем та Поровчук Аллою Анатоліївною було проведено обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає позивач із донькою, відповідно якого в даному житловому приміщенні, яке складається із 2-х кімнат, наявні всі комунальні зручності, в будинку є меблі та побутова техніка (ліжка з постільною білизною, шафи, стіл, посуд, одяг, холодильник, телевізор, газова плита, тощо), продукти харчування. Для дитини ОСОБА_3 облаштовано окрему кімнату з меблями та побутовою технікою, є одяг, власні речі. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 - батько, ОСОБА_3 - донька. Стосунки, традиції в сім`ї доброзичливі /а.с. 170/.

Згідно із наданими сторонами відомостями про їх доходи, щомісячний дохід позивача є вищим порівняно з доходами відповідача /а.с. 94-96, 173/.

Проте, суд вважає, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для визначення місця проживання дитини біля нього.

Суттєве значення має ставлення батьків до дитини та дитини до своїх батьків, характеристика середовища в якому існує дитина, проживаючи з одним із батьків.

Суд вважає, що сторони по справі виявляють любов і піклування про дитину в однаковому ступені. Обставини справи не дають підстав надати в цьому переваги будь-кому із сторін.

Однак, на даний період зміна місця проживання дитини може привести до створення для неї нової стресової ситуації та негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи вік дитини та її згоду, увагу батька до доньки та його турботу, житлові умови, розвиток дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, емоційний, психологічний, матеріальний чинники, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення проживати дитину, тобто визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 саме з батьком, у зв`язку з чим позов в цій частині вимог підлягає до задоволення. При цьому, суд роз`ясніє, що конфліктні відносини між батьками не повинні негативно позначатися на психологічному чи фізичному стану дівчинки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 150, 164, 166 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, місцезнаходження: вул. Велика Перспективна, 41, м. Кропивницький, .

Повне судове рішення складено 31.03.2021 року.

Суддя

Кіровського районного суду

м. Кіровограда В.В.Мохонько