Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5970/20
Провадження 2/711/789/21
РІШЕННЯ
16 червня 2021 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Лучинович І.В.
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/5970/20.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.09.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
26.10.2020 від представника ОСОБА_3 адвоката Лучинович І.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на наступне. Позивачем не доведено наявність правового зв`язку між нею та майном, з підстав спричинення шкоди якому заявлено позов. У тексті позовної заяви позивач посилається на те, що вона придбала зазначений автомобіль у ТОВ «Автокредит плюс» на умовах лізингу. Проте жодних доказів на підтвердження цього не надає. На час вчинення ДТП автомобіль Suzuki swift, д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у користуванні ОСОБА_4 , таким чином, позивачем не доведено наявність у неї законного майнового права на автомобіль Suzuki swift, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент виникнення спірних правовідносин, а отже і наявність статусу потерпілого для цілей застосування ст.ст. 1194, 386, 22,16 ЦК України. Позивачем не доведено, що саме нею, а не власником або іншою особою, понесено витрати з відновлюваного ремонту автомобіля. Згідно з доданими до позовною заяви платіжними дорученнями від 10.02.2020, 13.05.2020 виплата відшкодування майнової шкоди страховою компанією «Інгосстрах» здійснено на користь ТОВ «Автокредит плюс». Відомостей про перерахування Позивачу цих коштів для компенсації її витрат на відновлювальний ремонт також не додано. Окрім того, згідно з відомостями з Державного реєстру обтяжень рухомого майна сформованих станом на 22.10.2020, відносно автомобіля Suzuki swift, 2008 р.в., vin-код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , 10.02.2020 зареєстроване звернення стягнення. Таким чином, звернення стягнення на зазначений автомобіль та його подальший продаж автодиллером виключає можливість позивача здійснити його відновлювальний ремонт у майбутньому. Отже, відсутні підстави для стягнення на користь позивача збитків, згідно з положеннями ст. 22 ЦК України, оскільки доказів донесення витрат на відновлювальний ремонт автомобіля нею не надано, а можливість настання таких витрат у майбутньому виключається. Відповідач заперечує, що позивачем вжито необхідних заходів для отримання відшкодування завданої матеріальної шкоди від страховика відповідача та наявність підстав для покладення на нього обов`язку з відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу до стоянки та місця ремонту. Позивач зазначає, що 17.12.2019 вона звернулась до ТДВ «Ю.Ес.Ай» з заявою про виплату на її користь відшкодування оціненої шкоди. Разом з тим, не надано відомостей про результати розгляду її заяви. Як слідує з доданого до позову опису вкладень у поштове відправлення від 17.12.2019, позивачем не додано договір лізингу, про наявність якого вона зазначає у позовній заяві, на підтвердження її права на страхову виплату, а також акти виконаних робіт від 12.11.2019 та від 23.11.2019 (щодо транспортування автомобіля). Разом з тим, заявлена до відшкодування сума покривається лімітом страхової відповідальності страховика відповідача. Відповідач заперечує наявність підстав для стягнення з нього витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки його висновок не входить в перелік документів, що обов`язково додаються до заяви про отримання страхового відшкодування, таким чином, витрати на його проведення не є необхідними та неминучими для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Відповідач заперечує можливість спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки остання не є власником автомобіля Suzuki, не надала докази наявності у неї права на володіння чи користування цим майном, так само як і докази фактично понесених витрат на відновлення цього майна. В момент ДТП позивач не керувала зазначеним автомобілем та не була учасником ДТП. Згідно з заявленим позовом позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, витрачені на отримання консультації та підготування позовної заяви у розмірі 4 000 грн., зазначаючи, що ці кошти були сплачені ФОП « ОСОБА_2 », який виступає в якості представника позивача у справі. В свою чергу, надання консультацій, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, є видами адвокатської діяльності. Таким чином, розподілу між сторонами підлягають саме витрати на правничу допомогу, надану адвокатом, а не фізичною особою-підприємцем. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача значених коштів у розмірі 4 000 грн., як судових витрат.У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за Позивачем. У разі відмови у задоволенні позову, відповідач просить стягнути з позивача на його користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, згідно з договором про надання правової допомоги 12.10.2020 №40/2020 у розмірі 7500 грн..
07.12.2020 від представника ОСОБА_3 адвоката Лучинович І.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наполягає на доводах, викладених у відзиві на позовну заяву та додатково зазначає, що на підтвердження законності свого права володіння та користування автомобілем Suzuki swift, позивач надала виконані в простій письмовій формі: заяву про приєднання до публічного договору; специфікацію та акт приймання передачі; додаток 2 до договору лізингу (щодо розрахунку платежів). Однак, відповідно до ст.799 ЦК, дія якої поширюється спірні відносини, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Звідси випливає, що й договір фінансового лізингу, який містить елементи договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи, повинен бути нотаріально посвідченим. Таким чином, оскільки договір лізингу, на який посилається позивач, не посвідчений нотаріально, він є нікчемним. А отже такий договір не породжує для позивача права на володіння, користування транспортним засобом, а так само і інших правових наслідків.
11.02.2021 від представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що укладений договір фінансового лізингу є нічим інакшим як договором публічної оферти, який не потребує нотаріального посвідчення, а тому всі права та обов`язки сторін, передбачені Договором та чинним законодавством України, діють в повному обсязі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник додатково пояснив, що на момент настання ДТП позивачка хоч і не була власником транспортного засобу, але на законних підставах ним користувалась. 11.03.2020 нею за власні кошти було відремонтовано автомобіль, а 31.07.2020 після отримання повідомлення про подію «Дефолт» та одностороннього розірвання договору фінансового лізингу, він вибув з її користування. Страхове відшкодування було виплачено на користь ТОВ «Автокредит Плюс» та зараховано ним в якості погашення кредиту.
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Лучинович І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в своїх поясненнях посилалася на доводи, які викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.
Суд, заслухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що 12.11.2019 о 12 год. 10 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода на перехресті вул. Семиренківська та вул. Надпільна в м. Черкаси за участю транспортного засобу Suzuki Swift д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу Gelly GC7 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2019 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн..
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія ОСОБА_3 в настанні дорожньо-транспортної пригоди 12.11.2019.
Як установлено судом та не заперечувалося сторонами транспортний засіб Suzuki Swift, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким під час здійснення дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_4 належить ТОВ «Автокредит Плюс».
На момент скоєння зазначеної ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем Gelly GC7 д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за страховим полісом №125623779 строком дії з 24.08.1019 по 23.08.2019. Відповідно до даного полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн,. розмір франшизи - 1000 грн.
16.12.2019 позивач звернулася до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, яка сталася 12.11.2019 та зазначила реквізити для перерахунку належного відшкодування.
Оскільки сплаченого страхового відшкодування недостатньо для повної компенсації понесених витрат, позивач вважає, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також витрати на оплату авто товарознавчого дослідження та витрати на евакуацію транспортного засобу необхідно відшкодувати за рахунок відповідача, як винуватця ДТП.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Розглядаючи аргументи представника відповідача про те, що у ОСОБА_1 на час настання дорожньо-транспортної пригоди не було законних майнових прав на автомобіль Suzuki Swift д.н.з. НОМЕР_1 , а отже вона не набула статусу потерпілого для застосування положень ст.ст. 1194,386,22,16 ЦК України, суд виходить із наступного.
Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Право на захист належить також особі, яка має речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України).
Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Отже, при вирішенні спору суд має встановити обсяг речових прав позивача щодо пошкодженого транспортного засобу, зокрема, чи наділений він правом вимоги про відшкодування коштів на його відновлення внаслідок пошкодження в результаті ДТП і їх отримання.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14.
Згідно Наказу Міністерства внутрішніх справ України №537 від 31.05.2013 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення криміналістичних досліджень транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, працівниками Експертної служби МВС України» реєстраційні документи, що супроводжують транспортний засіб - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), тимчасовий реєстраційний талон транспортного засобу, облікова картка транспортного засобу.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Разом з тим, дані документи не є допустимими та достовірними доказами наявності у позивача права володіння та користування транспортним засобом, оскільки вони виконанні в простій письмові формі.
Згідно з ст.ст. 1, 3 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Таким чином, оскільки позивачкою не надано копію нотаріально посвідченого договору лізингу, суд позбавлений можливості встановити наявність в неї законного права на володіння та користування транспортним засобом Suzuki Swift, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, а отже і права на відшкодування заподіяної майнової шкоди.
Крім того, позивачкою також не доведено понесення саме нею, а не власником або іншою особою, витрат з відновлюваного ремонту автомобіля, оскільки з доданих до позовною заяви платіжними дорученнями від 10.02.2020 та 13.05.2020 вбачається, що виплата відшкодування майнової шкоди страховою компанією «Інгосстрах» здійснено на користь ТОВ «Автокредит плюс». Відомостей про перерахування позивачу цих коштів для компенсації її витрат на відновлювальний ремонт також не додано.
Згідно наданих представником позивача пояснень, відновлювальний ремонт автомобіля проведений, однак доказів на підтвердження реальної вартості виконаних робіт, а також того, що ці витрати понесла саме позивачка, суду не надано.
У постанові від 26.06.2019, справа № 712/7242/16-ц, Верховним Судом сформовано висновки, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто підставою покладення на особу, відповідальну за заподіяну шкоду, є те, що власник (володілець) ушкодженого майна фактично поніс відповідні витрати або має їх понести для відновлення стану ушкодженого майна.
Поміж іншого, на увагу заслуговують і заперечення представника відповідача щодо невжиття позивачем необхідних заходів до отримання відшкодування завданої матеріальної шкоди від страховика відповідача.
Так, статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За приписами статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України"Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Позивач в своїх позовних вимогах просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, витрати на евакуювання транспортного засобу в розмірі 1400 грн. та витрати на оплату авто товарознавчого дослідження в розмірі 3200,00 грн..
Натомість доказів того, що вона зверталась до страховика відповідача з вимогою відшкодувати ці збитки та отримала відмову, остання не надала. Як слідує з доданого до позову опису вкладень у поштове відправлення від 17.12.2019, акти виконаних робіт від 12.11.2019 та від 23.11.2019 (щодо транспортування автомобіля) до ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» не направлялись. Разом з тим, заявлена до відшкодування сума покривається лімітом страхової відповідальності страховика відповідача.
Щодо витрат на оплату авто товарознавчого дослідження, то згідно ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» висновок автотоварознавчого дослідження не входить в перелік документів, що обов`язково додаються до заяви про отримання страхового відшкодування. Таким чином, витрати на його проведення не є необхідними та неминучими для відновлення пошкодженого транспортного засобу.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не підлягає задоволенню.
Що стосується задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат , суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 76, 78, 79, 81, 102, 106, 141, 143, 258, 263, 264, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 15, 397, 399, 1166, 1187 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом п`яти робочих днів.

Головуючий: Н. М. Кондрацька