Справа № 183/1839/21
№ 2-з/183/46/21

У Х В А Л А
25 березня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Устименко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову, до відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,-
Одночасно з позовною заявою позивачі подали до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на:
-житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та має наступні характеристики - житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 195,8 кв. м, житловою площею 43,7 кв.м., літня кухня лазня літ. «Б», споруди № 1-3, І, ІІ;
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ними пред`явлено позов про відшкодування заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу у розмірі 16608010 а також моральної шкоди у розмірі 250000 гривень.
При цьому позивачі звертають увагу, що сторонами у попередньому договорі купівлі-продажу зазначених вище об`єктів нерухомого майна визначено кінцеву дату виконання основного зобов`язання, що виникають з попереднього договору, такою датою є 22 березня 2021 року. Позивачі зазначають, що до настання кінцевого терміну укладення основного договору, вони пропонували відповідачеві прибути до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В. для вчинення основного зобов`язання, визначеного попереднім договором, 18 березня 2021 року. Однак, відповідач не прибула в призначений час для укладення основного зобов`язання, інформацію про поважність своїх причин не повідомила.
Далі, 19 березня 2021 року позивачі, маючи намір укласти основний договір та придбати нерухоме майно, письмово направили відповідачеві повідомлення з пропозицією прибути до приватного нотаріуса Працевич В.В. 22 березня 2021 року або повернути отримані відповідачем кошти у подвійному розмірі, як це передбачено договором. Однак, відповідач не прибула до приватного нотаріуса і 22 березня 2021 року, що у сукупності з іншими порушеннями умов попереднього договору, свідчить про ухилення зі сторони відповідача від укладення основного зобов`язання.
Ухилення відповідача від укладення основного зобов`язання, а так само ухилення відповідача від повернення суми авансу у подвійному розмірі у строк до 22 березня 2021 року спонукало позивачів звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Також позивачі зазначають та наполягають на забезпеченні позову, оскільки мають інформацію, що відповідач мала намір виїхати на постійне місце проживання до Нідердандів, що і стало метою отримання грошових коштів та необхідністю продажу нерухомого майна.
Відмовившись від укладання основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідач спонукала позивачів розірвати попередній договір та повідомляла їх про свій намір продати нерухоме майно іншій особі за вищу ціну. Позивачі, в результаті моніторингу різних сайтів з продажу нерухомого майна, виявили оголошення про продаж цього нерухомого майна, що на їх думку свідчить про те, що до припинення попереднього договору, відповідач не мала наміру укладати основне зобов`язання, а навпаки розпочала пошук інших покупців.
Саме недобросовісна поведінка відповідача, її ухилення від укладення основного зобов`язання, ігнорування листів та телефонних дзвінків, ухилення від повернення суми авансу у подвійному розмірі, намір виїхати на постійне місце проживання до за кордон України, дають позивача підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову спричинить ситуацію, за якої виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості та моральної шкоди з відповідача стане не можливим.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.
Представник відповідача адвокат Кулаков Максим Андрійович в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що його довіритель 16 березня 2021 року захворіла на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, внаслідок чого на виконання наказу Міністерства охорони здоров`я від 25 лютого 2020 року № 521, та у відповідності до вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 вжила всіх заходів щодо самоізоляції. Через свого іншого представника адвоката Кулакова А.В. повідомила приватного нотаріуса Працевич В.В. письмово про неможливість прибути для укладення основного договору 18 березня 2021 року, окремі письмові повідомлення щодо неможливості укладення основного договору через хворобу у строк до 22 березня 2021 року були направлені позивачам по справі з пропозицією розглянути питання щодо купівлі-продажу нерухомого майна після одужання ОСОБА_3 . При цьому відповідач пропонувала повернути отриману нею суму авансу відповідачам. Такими чином, представник відповідача звернув увагу суду на об`єктивну неможливість укладення основного зобов`язання через хворобу та необхідність самоізоляції відповідача. При цьому представник відповідача зауважував на готовність його довірителя у будь-який час та у будь-який спосіб повернути позивачам сплачений ними аванс за попереднім договором купівлі-продажу, оскільки в її діях не мало місце умисне ухилення від виконання основного зобов`язання.
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані докази, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Зміст заяви про забезпечення позову не суперечить вимогам ст. 151 ЦПК України. Захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії, входить до переліку видів забезпечення позову, передбаченим ст. 150 ЦПК України і відповідає предмету позову у даній справі та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір який регулюється нормами цивільного законодавства щодо стягнення авансової суми у подвійному розмірі, ціна позову складає 1 660 800 грн.00коп.
З наявних у справі документів та документів доданих до заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь Позивача.
Однак, під час розгляду заяви Позивача судом враховується, що заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку про можливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно в межах суми заявлених позовних вимог, а саме в межах 1660800 гривень.
Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 149,ст. 150, 151, ч. 1 ст. 157, 260ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в :
Заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову, - задовольнити частково.
Вжити заходи щодо забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 до ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, шляхом накладення арешту в межах суми позовних вимог у розмірі 1660800 гривень (один мільйон шістсот шістдесят тисяч 800 гривень) на:
-житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та має наступні характеристики - житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 195,8 кв. м, житловою площею 43,7 кв.м., літня кухня лазня літ. «Б», споруди № 1-3, І, ІІ;
Виконання ухвали про забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень, а згідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України, оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Суддя Сорока О.В.