К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року місто Київ

справа № 753/19790/19

провадження № 22-ц/824/707/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Борисової О.В., Стрижеуса А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", подану представником Криловою Оленою Леонідівною, на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Мицик Ю.С. від 3 вересня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 16 червня 2014 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 12 вересня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та штрафів становить 95 764 грн. 87 коп.

Посилаючись на викладене, АТ КБ "Приватбанк" просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 95 764 грн. 87 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 3 вересня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано жодного підписаного ОСОБА_1 документа, з якого можливо встановити його волевиявлення на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами щодо розміру кредиту, розміру відсотків, строків повернення, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Банком не надано доказів відкриття рахунку на ім`я відповідача, відсутні відомості про видання картки, рух коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ "Приватбанк" - Крилова О.Л., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що на підставі анкети-заяви від 16 червня 2014 року відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_1 на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 25 000, яким позичальник користувався і це підтверджується випискою по рахунку. Заборгованість відповідача складається як з фактично використаних кредитних коштів так і з процентів за їх використання, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, а також даний факт не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Крім того, суд першої інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, від 20 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 9 грудня 2019 року у справі № 739/119/17-ц, від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц, від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 червня 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_2 , станом на 12 вересня 2019 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 95 764 грн. 87 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 47 440 грн. 95 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 23 822 грн. 11 коп., заборгованості по пені за прострочене зобов`язання в розмірі 18 735 грн. 53 коп., заборгованості по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 729 грн. 86 коп., штрафів в сумі 5 036 грн. 42 коп.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2 статі 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статі 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статі 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

За приписами статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачем в якості доказів були надані: копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16 червня 2014 року, розрахунок заборгованості за договором від 16 червня 2014 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

У наведеній анкеті-заяві, підписаній сторонами, містяться лише анкетні дані відповідача. При цьому відсутні: умови договору про встановлення кредитного ліміту, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Наведені Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.

При цьому банком не надано доказів того, що ОСОБА_1 видано кредитну картку з відповідним кредитним лімітом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено факт видачі відповідачу кредиту на підставі анкети-заяви від 16 червня 2014 року шляхом встановлення на кредитній карті ліміту в розмірі 25 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом, що підтверджується випискою про рух коштів та розрахунком заборгованості, а також погодження ним умов надання кредиту шляхом підписання анкети-заяви колегія суддів не приймає, оскільки банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки в цілому та встановленим кредитного ліміту в розмірі 25 000 грн.

Додані до апеляційної скарги виписка про рух коштів, відомості про видання кредитних карток та встановлення кредитного ліміту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки банком порушено порядок подання доказів.

Так, відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційна скарга не містить жодного посилання на неможливість подання вищевказаних доказів до суду першої інстанції у зв`язку із чим, колегія суддів не вбачає підстав для їх дослідження під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Посилання заявника на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, від 20 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 9 грудня 2019 року у справі № 739/119/17-ц, від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц, від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18, не можуть бути прийняті судом, оскільки оскаржуване судове рішення не суперечать висновкам, які викладені у вказаних постановах й, відповідно, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", подану представником Криловою Оленою Леонідівною, залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 3 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: