ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3029/21 Справа № 211/5609/20 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Департамент патрульної поліції, Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 09 грудня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що згідно постанови від 29.03.2017 року серії АР № 769046 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2115, р. н. НОМЕР_1 , був зупинений інспекторами 1 роти 4 батальйону УПП в місті Кривому Розі Департаменту ПП Горбачовим A.B. та ОСОБА_2 . Причиною зупинки було переконання патрульних, що ОСОБА_1 здійснив проїзд на забороняючий знак 3.21 «В`їзд заборонено», який знаходився над третьою смугою з табличкою, яка вказує на яку саме смугу поширюються вимоги дорожнього знаку 3.21. на підставі чого патрульними поліції було складене постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 122 КУпАП, а саме: - рушення вимог дорожніх знаків. 29.03.2017 року на перехресті вул. С.Колочевського та вулиці Тимірязєва ОСОБА_1 рухався третьою смугою. При цьому, знак 3.21 «В`їзд заборонено» разом з табличкою 7.9 не знаходився над третьою смугою, вказаний знак був зміщений на другу смугу, що т стверджується відеозаписами, що є в матеріалах справи та показаннями свідків. Згідно п. 10.1 (Загальні положення) ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки лорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування». Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий так і в темний час доби. Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпсчена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких їх призначено. Згідно відповіді УПП в м. Кривому Розі від 06.09.2017 №974з «...на даному перехресті співробітниками УПП в м. Кривому Розі ДПП 23.-4.2017 року в ході несення служби з Покровському районі м. Кривого Рогу на перехресті вул. С. Колачевського та вул. Тимірязєва 'у.то виявлено зміщення дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» з табличкою на нього 7.9 «Смуга руху» на розтяжці з крайньої лівої смуги в бік смуги попутного руху...».

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року скасовано постанову від 29.03.2017 року серії АР № 769046 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти № 1 батальйону № 4 УПП в м. Кривому Розі Стасюк Ольгою Василівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, декілька інспекторів патрульної поліції розмовляли з позивачем некоректно, вмикаючи та вимикаючи камеру, неодноразово відволікалися на телефонні дзвінки, не пред`явивши відразу свого посвідчення. Через стресову ситуацію, більше ніж півгодинну дискусію ОСОБА_1 на кареті «Швидкої допомоги» госпіталізували до лікарні «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Криворізької міської ради. Після госпіталізації останнього, у приміщенні лікарні, а саме у палаті терапевтичного відділення незважаючи на високий тиск ОСОБА_1 патрульні продовжували поводити себе агресивно та склали постанову від 29.03.2017 року серії АР № 769046 відносно ОСОБА_1 не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а у Комунальному підприємстві «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Криворізької міської ради.

ОСОБА_1 вважає, що діями працівника патрульної поліції ОСОБА_3 позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у незаконному притягненні до адміністративної відповідальності. Також незаконне притягнення до адміністративної відповідальності потягли необхідність звернення до суду з захистом свого порушеного права. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, через травму ноги пересувається лише за допомогою палички. У період судових тяжб ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, постійні стреси пов`язані з судовими процесами та необхідністю доведення своєї правоти заважають ОСОБА_1 видужувати та зосереджуватися на своєму здоров`ї, у зв`язку з чим просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України здійснити списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 , суму у розмірі 15 000,00 грн. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначають, що інспектором патрульної поліції ОСОБА_4 , під час патрулювання 29 березня 2017р приблизно о 08 год. 20 хв. у м. Кривому Розі по вул. 23 лютого (С. Колочевського) був помічений транспортний засіб НОМЕР_2 з державними номерними знаками НОМЕР_1 під керуванням позивача, який здійснив проїзд на забороняючий знак 3.21 «В`їзд заборонено» який знаходився над третьою смуга з табличкою яка вказує на яку саме смугу поширюються вимоги дорожнього знаку 3.21, чим порушив вимоги знаку 3.21 Розділу 33 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною ч.І ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожніх знаків

Після того, як були помічені ознаки порушення ПДР позивачем ОСОБА_1 інспектором патрульної поліції було з`ясовано усі фактичні дані та встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожнього знаку, вчинюване позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного

правопорушення, інспектором патрульної поліції було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 769046 від 29.03.2016 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11. 2015 № 1395 та КУпАП.

Позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. Отже мною, вищезазначені вимоги закону, як суб`єктом владних повноважень, були дотримані, але позивач не забажав скористатися усіма правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Позивачем ОСОБА_1 не надано докази спричинення моральної шкоди, сума визначена судом є занадто завищеною. Відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.19 року по справі № 211/1670/17 позовну заяву ОСОБА_5 було задоволено частково, а саме лише скасовано постанову серії АР № 769046 від 29.03.2017, у частині щодо визнання дій неправомірними було відмовлено, жодним чином дії ІПП ОСОБА_6 у даній події неправомірними визнано не було, у зв`язку з чим відсутня підстава для відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_5 та представник позивача ОСОБА_7 просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого відзиву, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що діями працівника патрульної поліції при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у незаконному притягненні до адміністративної відповідальності, та постійних переживаннях з цього приводу, постійне відстоювання законних прав, що підтверджується рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2019 року.

Колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 29.03.2017 року серії АР № 769046 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2115, р. н. НОМЕР_1 , був зупинений інспекторами 1 роти 4 батальйону УПП в місті Кривому Розі Департаменту ПП Горбачовим A.B. та ОСОБА_2 . Причиною зупинки було переконання патрульних, що ОСОБА_1 здійснив проїзд на забороняючий знак 3.21 «В`їзд заборонено», який знаходився над третьою смугою з табличкою, ка вказує на яку саме смугу поширюються вимоги дорожнього знаку 3.21. на підставі чого патрульними поліції було складене постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 122 КУпАП, а саме: - рушення вимог дорожніх знаків. 29.03.2017 року на перехресті вул. С.Колочевського та вулиці Тимірязєва ОСОБА_1 рухався третьою смугою. При цьому, знак 3.21 «В`їзд заборонено» разом з табличкою 7.9 не знаходився над третьою смугою, вказаний знак був зміщений на другу смугу, що т стверджується відеозаписами, що є в матеріалах справи та показаннями свідків. Згідно п. 10.1 (Загальні положення) ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування». Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий так і в темний час доби. Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпсчена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких їх призначено. Згідно відповіді УПП в м. Кривому Розі від 06.09.2017 №974з «...на даному перехресті співробітниками УПП в м. Кривому Розі ДПП 23.-4.2017 року в ході несення служби з Покровському районі м. Кривого Рогу на перехресті вул. С. Колачевського та вул. Тимірязєва 'у.то виявлено зміщення дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» з табличкою на нього 7.9 «Смуга руху» на розтяжці з крайньої лівої смуги в бік смуги попутного руху...».

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року по справі № 211/1670/17 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Скасовано постанову від 29.03.2017року серії АР № 769046 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти № 1 батальйону № 4 УПП в м. Кривому Розі Стасюк Ольгою Василівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено (а. с. 7-12)

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в м. Кривому Розі Департаменту патрульної Стасюк Ольги Василівни залишено без задоволення. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 23 травня 2019 року залишено без змін. (а.с. 13-16)

Між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди спричиненої незаконними діями працівника поліції, щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №6501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18) та від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 61-18697св18).

Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в м. Кривому Розі Департаменту патрульної Стасюк Ольги Василівни, під час зупинення та складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили 23 липня 2020 року, встановлено неправомірність дій інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в м. Кривому Розі Департаменту патрульної Стасюк Ольги Василівни щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення від 29.03.2017року серії АР № 769046 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 255грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди, яка полягла у потрясінні, емоційному напруженні через неправомірні дії, хвилюванні за життя та здоров`я дитини, яка перебувала у хворому стані під час зупинки транспортного засобу та дій працівників поліції, щодо безпідставного притягнення позивача до відповідальності.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Враховуючи, неправомірність дій відповідача, перенесені хвилювання позивача з приводу безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності, місця складання протоколу про адміністративне правопорушення не за місцем вчинення адміністративного правопорушення. З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди зменшивши її розмір з 15 000 грн. до 5 000 грн.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги на те, що рішенням суду не було визнано неправомірними дії ІПП ОСОБА_6 , у зв`язку з чим відсутня підстава для відшкодування моральної шкоди, оскільки вимоги ст.. 1176 ЦК України, передбачають відшкодування моральної шкоди саме у випадку незаконного накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів вирішуючи питання про стягнення грошових коштів з Державного бюджету України враховує, що належним відповідачем у цих правовідносинах являється Казначейська служба, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

У пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2021 року задоволено клопотання Департаменту патрульної поліції та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 листопада 2020 року.

Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2020 року становив 2 102,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір не може бути меншим 840,80 грн. та не може перевищувати 10 510,00 грн.

Таким чином, з відповідача Департамента патрульної поліції підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 261 гривень 20 копійок (840.80 грн. х150%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року змінити зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 з 15 000 гривень до 5 000 ( п`яти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Департамента патрульної поліції судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна ) гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: