Справа № 182/234/21
Провадження № 2/0182/957/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.03.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. був вчинений виконавчий напис № 9005 про стягнення з неї на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості в розмірі 16 726 грн. 64 коп. Як вбачається з листа Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15 грудня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову (ВП № 59156777) про звернення стягнення на пенсію боржника на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» для погашення заборгованості у розмірі 16 726 грн. 64 коп., основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 672 грн. 66 коп., та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400 грн. 00 коп. Про існування виконавчого напису нотаріуса їй стало відомо в листопаді 2020 року, коли з її пенсії було утримано 20 відсотків у якості погашення заборгованості на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не мала права вчиняти виконавчий напис № 9005 від 23 квітня 2019 року про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 16 726 грн. 64 коп. з наступних підстав. По-перше. вона укладала кредитний договір з АТ КБ «Приватбанк», також ніяких договірних та кредитних відносин з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» вона не мала і не має. Жодних документів про відступлення прав вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до неї не надходило, договорів з цього приводу нею не підписувалось. З виконавчим написом та розрахунком заборгованості ані нотаріусом, ані приватним виконавцем її не було ознайомлено. По-друге, виконавчий напис було вчинено без дотримання Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України, оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень, яке вона не отримувала взагалі. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і її отримання. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим не виконав норми ст.88 ЗУ «Про нотаріат». Тому, на підставі викладеного, просить суд постановити рішення, яким визнати виконавчий напис від 23 квітня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 9005, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, щодо стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість в розмірі 16 726 грн. 64 коп., 1 672 грн. 66 коп. основної винагороди приватного виконавця та 400 грн. 00 коп. витрат на проведення виконавчих дій таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року по дані справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Копія вищевказаної ухвали з позовною заявою та доданих до неї документів була направлена відповідачу по справі. Крім цього, відповідачу було запропоновано протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду та позивачу відзив на позовну заяву та всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.23-24).

Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позову наполягала та просила її вимоги задовольнити (а.с.80).

Ухвала суду відповідачем була отримана, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.79), однак, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв на адресу суду не надав.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.32), в судове засідання не з`явилась. Крім цього, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року про витребування доказів не виконала, належним чином завірений виконавчий напис суду не надала

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л., будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася. При цьому, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2021 року про витребування доказів виконала та 16 лютого 2021 року на адресу суду від неї надійшли матеріали виконавчого провадження (а.с.38-78).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожному гарантоване право подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Також, згідно із положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Як встановлено судом, 23 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. був вчинений Виконавчий напис № 9005 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості в розмірі 16 726 грн. 64 коп. (а.с.49-50). 21 травня 2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59156777 (а.с.52-53). 22 вересня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову (ВП № 59156777) про звернення стягнення, пенсії боржника на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості у розмірі 16 726 грн. 64 коп., основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 672 грн. 66 коп., та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400 грн. 00 коп. (а.с.65-66).

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним.

Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України та статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Отже, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а нею при зверненні до суду сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 908 грн. 00 коп., то у порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно задовольнити, визнавши виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 9005, виданий 23 квітня 2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» грошових коштів у сумі 16 726 грн. 64 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім грн.) 00 коп., сплачені останньою при подачі позову до суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал