ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2037/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

за участі секретаря Лаптєвої Ю.М.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дарницького районного суду м.Києва із даним позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відовідач) про стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис № 2487, який розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва.

За час перебування в шлюбі, народилася спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та буде проживати з позивачем.

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач, не намагався змінити свою поведінку, матеріально взагалі не допомагає, участі у вихованні сина не приймає, внаслідок чого позивач не має можливості сама утримувати малолітнього сина.

Між сторонами на не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини.

У зв`язку з тим, що відповідач постійно ухиляється від матеріального забезпечення спільного сина, не сплачує аліменти, позивач вимушена звернутися до суду та у позовних вимогах просила:

-стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти за минулий час, а саме за останні три роки, у розмірі 1/2 частини його заробітної плати та усіх доходів, на утримання ОСОБА_4 , але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви.

- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати та юридичну правову допомогу, попередній (орієнтовний) розрахунок суми яких складає 3000,00 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.01.2021 у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав до суду відзив на позов та доповнення до відзиву, згідно яких відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини сіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інші позовні вимоги вважав не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис № 2487, який розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва.

За час перебування в шлюбі, народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з пояснень позивача, викладених в позовній заяві, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його інтересами.

Частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Визначаючи розмір аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання малолітнього сина, суд враховує наступні обставини та підтвердження їх належними доказами.

Встановлено, що суду не надано доказів незадовільного стану здоров`я дітини, матеріальне становище дітини чітко не визначене, тобто який розмір доходу отримає сама позивач не встановлено, та доказів дійсного розміру доходу позивача суду також не надано.

Позивачем не наведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів.

Стосовно матеріального становища платника аліментів, судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, працює водієм у ДО «Автобаза Державного управління справами», інших джерел доходу немає. Рішенням Подільського районного суду м. Киева від 11 липня 2014 року по справі № 758/16387/13-ц з позивача та відповідача має бути стягнуто солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 121 133 доларів США 14 центів. Рішення набрало законної сили. Стягнення за вказаним судовим рішенням відбувається за рахунок відповідача, у розмірі 20% від заробітної плати щомісячно згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.09.2020 ВП № 48166629, а також довідками з місця роботи відповідача про здійснені відрахування та виплати з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

За таких таких обставин, оскільки судом було встановлено, що дитина проживає з позивачем, а відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, його матеріальне становище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів та вважає необхідним призначити аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_4 , які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивача, з врахуванням принципу справедливості та розумності, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, що також відповідає вимогам ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України.

Одночасно, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, суд також враховує, що проти вказаного розміру не заперечував також і сам відповідач, незважаючи на розмір середньомісячного доходу.

Будь-яких інших обставин, передбачених ст. 182 СК України судом не встановлено та сторонами у справі не доводилось і не заперечувалось.

Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Позивач просить суд стягнути аліменти з відповідача за минулий час, а саме, за останні три роки, у розмірі 1/2 частини його заробітної плати та усіх доходів, на утримання сина ОСОБА_4 , але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач, матеріально не допомагає, участі у вихованні сина не приймає, внаслідок чого позивач не має можливості сама утримувати нашого малолітнього сина.

При цьому, жодних доказів, що відповідач не належним чином виконував свої обов`язки по утриманню свого неповнолітнього сина матеріали справи не містять.

Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги позивача про стягнення на її користь аліментів на утримання сина за минулі три роки, суд приходить до висновку про те, що останні не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивачем жодним чином не надано належних доказів у розрізі положень ст.ст. 81, 89 ЦПК України, зокрема доказів того, що остання вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача.

Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивача, беручи до уваги участь відповідача в утриманні сина, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини, аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно починаючи з 22.09.2020 до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2020 між ОСОБА_1 та ТзОВ «Юридична компанія «Астрея» було укладено договір про надання правничої допомоги № 17/09/20.

Згідно акту про надання правничої допомоги від 04.02.2021 вбачається, що виконавцем, а саме ТзОВ «Юридична компанія «Астрея» виконано робіт на суму 3000,00 грн.

Згідно виписок по особистому рахунку від 04.02.2020 та 10.11.2021 ОСОБА_1 було сплачено на користь ТзОВ «Юридична компанія «Астрея» 3000,00 грн.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268,280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: