Справа № 310/1359/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря Бевз О.А.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання даної заяви, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство ними не ведеться. Наразі нею поданий позов до суду про розірвання шлюбу. З січня 2021 року відповідач не надає коштів на утримання доньки. Вони не можуть самостійно дійти домовленості щодо утримання доньки. Відповідач працює, має стабільний офіційний заробіток, має добрий стан здоров`я, він не має інших утриманців, а тому має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі.

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.19-20).

09 березня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву позивача ( а.с.33-35). Вважає позовну заяву позивача безпідставною та необґрунтованою. В обґрунтування заперечень вказує на те, що він з дружиною та дитиною проживають однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . У січні вони спільно їздили відпочивати. У січні він лежав у лікарні і дружина приносила йому їжу, ліки тощо. Десь 11 лютого 2021 року у них з дружиною почали відбуватися дрібні побутові конфлікти. Згодом він дізнався, що дружина звернулася до суду з позовами про стягнення аліментів, розірвання шлюбу і поділ майна. Із позовом про стягнення аліментів не згодний, оскільки він приймає безпосередню участь в утриманні дитини і всієї сім`ї, на підтвердження чого надав чеки про придбання різних товарів та оплату комунальних послуг за адресою проживання сім`ї. Сім`я проживає в одній квартири, шлюб між ними не розірваний. Місце проживання дитини з матір`ю не визначалося. Дитина забезпечена всім необхідним, на підтвердження чого надав акт обстеження умов проживання дитини. Просив у задоволенні позову відмовити.

18.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивач вказує на те, що нею дійсно 15.02.2021 року поданий позов про розірвання шлюбу. Причиною розірвання шлюбу є зради чоловіка і зловживання ним алкогольними напоями. З початку лютого 2021 року сімейні стосунки між ними припинені, спільного побуту не мають, харчуються окремо, спільного бюджету не мають. З боку відповідача по відношенню до неї вчинялося насильство. Вони дійсно усі проживають в одній квартирі, але як різні сім`ї. Дитина фактично знаходиться на її утриманні.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , за її згодою, була допитана судом як свідок. Суду показала, що через постійні зради чоловіка сім`я фактично припинила своє існування. Вона подала позов про розірвання шлюбу і поділ майна. Наразі всі троє проживають в одній квартирі, але фактично як різні сім`ї, вони не мають з чоловіком спільного побуту і спільного бюджету. Вона живе з дитиною в одній окремій кімнаті і забезпечує дитину усім необхідним, а саме харчуванням, одягом, ліками, сплачує за курси англійської мови і танцювальний гурток. Відповідач харчується окремо. Дитиною він не займається, оскільки приходить додому дуже пізно або взагалі під ранок. Матеріальної допомоги на утримання дитини він їй не надає.

Відповідач ОСОБА_3 , за його згодою, був допитаний судом як свідок. Суду показав, що сім`я проживає в одній квартирі. У дитини є своя облаштована кімната. Проживання матері разом з дитиною в одній кімнаті не є свідченням того, що дитина знаходиться на утриманні матері, тим більше, що питання визначення місця проживання дитини взагалі між ними не вирішувалося. Він утримує матеріально дитину, купує їй одяг, іграшки, книжки, оплачує лікування дитини. Він працює менеджером у ПрАТ «Бердянські жниварки», крім того є фізичною особою-підприємцем. Він не згодний виплачувати аліменти, оскільки вважає, що позивачка буде витрачати ці кошти на себе, а не на дитину.

Представник відповідача також зауважив на тому, що відповідач би погодився зі стягненням аліментів, якби позивачка визначила їх у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку (доходу) відповідача, оскільки крім заробітної плати відповідач ще має дохід від підприємницької діяльності.

Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані суду докази, суд встановив таке.

За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6).

Позивач, відповідач і дитина проживають в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,12,58), що не заперечується обома сторонами у справі.

З пояснень позивачки встановлено, що вона працює діловодом в ПрАТ «Бердянські жниварки», отримує заробітну плату у розмірі приблизно 7000 грн.

Відповідач надав суду довідку про доходи (а.с.61), з якої встановлено, що він працює в ПрАТ «Бердянські жниварки», отримує заробітну плату у розмірі 6120 грн. Крім того, відповідач також є приватно особою-підприємцем.

Судом також встановлено, що на час розгляду даної справи, позивачем подано позови про розірвання шлюбу і про поділ майна, які ще не розглянуті судом. Вказане свідчить про те, що сімейні стосунки між подружжям фактично припинені.

Сторони не дійшли між собою згоди щодо утримання дитини і щодо визначення місця проживання доньки.

Однак сама по собі відсутність домовленості батьків щодо визначення місця проживання не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів, оскільки дитина не може перебувати без матеріального утримання батьків.

Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Як було встановлено судом, позивач і відповідач проживають з дитиною в одному житловому приміщенні. Однак, суд приймає до уваги те, що матір дитини бере більш активну участь у житті житини, вона готує для дитини їжу, забирає її зі школи, водить дитину на гуртки та матеріально утримує дитину.

Таким чином, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи - платника аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання дочки.

Таким чином, всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідач є працездатною та працевлаштованою особою, зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 17.02.2021 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, 4,11-13,81,258-259,263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 лютого 2021 року і до досягнення повноліття дитиною.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25.03.2021 року.

Суддя І. П. Прінь