Справа № 132/651/21
Провадження № 2/132/348/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" липня 2021 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області в складі

головуючої судді Ставнійчук С.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим та підписаним адвокатом Латюком П.Я. до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.01.2020 інспектором СРПП №1 Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Ілліним С.П., відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно якого він обвинувачувався у тому, що 01.01.2020 о 18 год. 50 хв. керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 31.03.2020 провадження у цій справі було закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, під слідством і судом він перебував 3 місяці. Незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, йому було завдано моральної шкоди, яка проявилася у стражданнях через порушення звичних для нього життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, доводити у суді свою невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень п.2 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.2, ст.3, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у тому числі й того, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, розмір моральної шкоди він оцінює в сумі 18000,00 грн. (6000,00 грн. (мінімальна заробітна плата у 2020 році) х 3 місяці(знаходження під слідством та судом). За надання юридичної допомоги у цій справі (ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, участь у судах під час розгляду адміністративної справи) він сплатив адвокату Латюку П.Я. суму в 10000,00 грн.

З цих підстав просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 28000 грн., з яких 18000 грн моральної шкоди, та 10000 грн витрат понесених на оплату витрат на правову допомогу.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 15.03.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.06.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

26.04.2021 на позовну заяву представником Державної казначейської служби України- Сімоновою Н.С. подано відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Відзив мотивовано тим, що Державна казначейська служба є самостійною юридичною особою, жодних прав позивача не допускала, будь-які зобов`язання перед ОСОБА_1 відсутні, до компетенції органів Державної казначейської служби відноситься виконання судових рішень за якими передбачено безспірне списання коштів Державного бюджету, і не може представляти Державу України у подібних справах. Забезпечення представництва інтересів держави у судах покладено на Міністерство юстиції України, яке і повинно бути залучене до участі у даній справі як відповідач.

Вимога про стягнення з Державного бюджету шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України моральної шкоди є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства.

Зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №204957 віл 01.01.2020 складений службовою особою патрульної поліції, тобто органу, який не відноситься до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, а також те, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не є документом, яким накладаються адміністративні стягнення, то підстави для відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відсутні. Жодного доказу про визнання незаконними дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, суду позивачем не надано.

Позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні

13.05.2021 представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Герман І.І. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке породжує права та обов`язки для позивача. Оскільки поліцейським не було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіянням моральної шкоди відсутній. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди недоведений, не надано доказів, яким чином складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснило вплив на життєві зв`язки позивача або яким чином впливає на докладання додаткових зусиль для організації його життя. Сам факт закриття провадження у справі у відношенні ОСОБА_1 не є доказом заподіяння йому моральної шкоди. Підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні, оскільки послуги адвокатом на загальну суму 10000 грн були наданні у адміністративній справі №128/243/20, а не у цивільній справі, у рамках якої пред`явлено цивільний позов. Жодних доказів надання правової допомоги у цивільній справі, крім ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не надано.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області Бешлей І.В. позовні вимоги не визнав. Просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причин неявки не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні у справі докази дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204957 від 01.01.2020, складеного інспектором СРПП №1 Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Ілліним С.П., 01 січня 2020 року о 18 год. 50 хв. на автодорозі «Житомир Могилів-Подільський», 287км.+300м., в селі Дорожне, Вінницького району Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Fiat Ducato 14», державний номерний знак « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння (хитка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук), від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння відмовився в установленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року, яка 13.04.2020 в передбаченому законом порядку набула законної сили, закрито провадження у справі №128/243/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема моральна шкода.

За частинами першою, п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ч.1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що працівник відповідача - ГУНП у Вінницькій області протиправно склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно нього, чим йому завдано суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що підставою для відшкодування шкоди є незаконне складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та, як наслідок, закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративні правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками, що викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року по справі №569/1799/16-ц, та у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, які відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин.

У зв`язку з тим, що підставою для відшкодування шкоди є складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП та як наслідок закриття судом провадження у справі про адміністративне правопорушення, даних про застосування до позивача адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу судом установлено не було, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1174 ЦК України.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.

З цих підстав, суд не застосовує до спірних правовідносин положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою встановлено мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Доводи представників відповідачів щодо того, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди та що складення протоколу про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось, закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача ОСОБА_1 незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, пов`язаної з необхідністю відновлення його прав.

Керуючись приписами ст.23, 1174 ЦК України, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, враховує обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого попереднього стану.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Отже, для покладення обов`язку компенсації шкоди, необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності.

Очевидним та таким, що не потребує доказуванню, є те, що протиправне притягнення особи до адміністративної відповідальності, навіть якщо особа у межах провадження про притягнення її до адміністративної відповідальності не понесла певних матеріальних втрат, фізичних ушкоджень, провокує у неї негативні моральні переживання, занепокоєння, для відновлення порушеного права особа має витрачати час, у зв`язку з чим змінюється сталий спосіб та ритм життя.

Так, суд враховує тривалість душевних страждань позивача, а саме, що від дня складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача 01.01.2020 до дня ухвалення судового рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення 31.03.2020 пройшло близько трьох місяців, позивачем дійсно затрачено чимало часу та зусиль для відновлення своїх прав у судовому порядку, відтак для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану потрібний був тривалий час, що свідчить про зміни його звичайного ритму життя та душевні переживання та страждання.

На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 2000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Також положеннями п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВРУ передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення із відповідача шляхом списання із рахунку Державної казначейської служби України 10000 грн. сплачених адвокату за надання правової допомоги, ОСОБА_1 посилався на те, що ним було понесено витрати на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач на підтвердження своїх доводів надав розрахункову квитанцію серії АБЖА №700423 від 18.02.2020 року із зазначенням назви послуги: юридичні послуги ОСОБА_1 у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП та сума 10000 грн., що сплачена Латюку П.Я. ; детальний опис робіт (надання послуг) адвокатом Латюком П.Я. ОСОБА_1 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч .1 ст 130 КУпАП.

Доводи відповідача - Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо того, що зазначені докази не можуть бути взяті судом до уваги на підтвердження заявлених вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати були понесені під час розгляду адміністративної, а не цивільної справи не приймаються до уваги, оскільки позивачем доведено, що захищаючись від незаконного обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, він поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., що призвело до порушення його прав, при цьому чинне законодавство не передбачає заборону для вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу шляхом пред`явлення особою позову в іншій справі, внаслідок чого підстави для відмови у захисті порушеного права відсутні.

Іншого порядку відшкодування понесених витрат, ніж звернення до суду в порядку цивільного судочинства законодавством не встановлено, а тому такі вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

З аналізу частини другої статті 48 ЦПК України слідує, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Згідно з пунктом 10-1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, провадження № 12-110гс18.

За таких обставин, на підставі досліджених у справі доказів, суд дійшов висновку , що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 55 Конституції України, ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі гривень) моральної шкоди та 10000 гривень (десять тисяч гривень ) сплачених ОСОБА_1 у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області (місце знаходження, вулиця Театральна, 10, м. Вінниця, 21050, );

Відповідач: Державна казначейська служба України (місце знаходження, вулиця Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ).

Повний текст судового рішення виготовлено 23 липня 2021 року.

Суддя С.В. Ставнійчук