Справа № 462/5251/20 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1100/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року представник позивача ОСОБА_3 адвокат Козій А. В. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 вересня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 2714.

У шлюбі в сторін народилось двоє дітей - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачем у справі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 по 700 грн. щомісячно.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року рішення суду в частині розміру аліментів, що підлягали сплаті роз`яснено: на ОСОБА_1 покладено обов`язок зі сплати аліментів у розмірі 700 грн. на двох дітей щомісячно, починаючи з 25 грудня 2012 року, і до повноліття дітей.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року № 203 7-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», яким ч. 2 ст. 182 СК України викладено у такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Відтак державний виконавець Крилишин Р. М., керуючись ст. 182 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», та у зв`язку із прийняттям Закону України № 2475-УІІІ від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту права дитини на належне утримання», змінив розмір аліментів, визначивши їх у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому, починаючи з вересня 2018 року, державний виконавець почав стягувати з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 972 грн. на кожну дитину.

Позивач зазначала, що підставою для звернення до суду з позовом є неналежне виконання відповідачем обов`язку, передбаченого ст. 180 СК України, яка закріплює рівність обов`язків батьків щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Так, упродовж - лютого 2019 року - травня 2020 року ОСОБА_1 не сплачував аліментів на утримання дітей, про що свідчить розрахунок заборгованості по сплаті аліментів № В7/24044 від 27 травня 2020 року, проведений ОСОБА_6 - державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції.

Зі змісту розрахунку заборгованості, що у відповідача за період з лютого 2019 року по травень 2020 виникла заборгованість, сукупний розмір якої станом на 27 травня 2020 року складає 31 863 грн. 00 коп.

Відтак позивач просила стягнути на її користь з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дітей у розмірі 9 928 грн. 28 коп.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) за період з 01.02.2019 року по 01.06.2020 року у розмірі 9 928 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що розрахунок державного виконавця Крилишина Р.М. від 27 травня 2020 року, поданий позивачем, є невірним.

Стверджує, що ОСОБА_1 добросовісно сплачував аліменти відповідно до рішення суду на рахунок ОСОБА_3 , що підтверджується квитанціями про сплату.

Посилається на те, що державний виконавець не надав ОСОБА_1 жодної інформації про перерахунок, про зміни в розрахунках, про виникнення боргу до часу поки ОСОБА_1 самостійно не дізнався, що він внесений до реєстру боржників.

Зазначає, що з моменту коли ОСОБА_1 ознайомився з розрахунком державного виконавця, він оскаржив такий розрахунок та інші дії державного виконавця.

Звертає увагу на те, що після прийняття рішення по оскарженому в судовому порядку розрахунку ОСОБА_1 одразу ж оплатив всю суму аліментів без затримок.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24 червня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 29 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 по 700 грн. щомісячно.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року постановлено роз`яснити абзац 2 резолютивної частини рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року, яким вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 по 700 грн. щомісячно, починаючи з 25 грудня 2012 року і проводити до повноліття дітей, а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 25 грудня 2012 року і проводити до повноліття дітей.

28 березня 2013 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист, на підставі якого, старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Крилишиним Р. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 38146620.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаними судовими рішеннями встановлено обов`язок відповідача у справі щодо сплати аліментів, отже, ця обставина не потребує додаткового доведення.

Розрахунком заборгованості по сплаті аліментів № В7/24044 від 27 травня 2020 року (у ВП № 38146620) старшого державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Крилишин Р. М. стверджується, що боржник ОСОБА_1 має заборгованість перед ОСОБА_3 складає 31 863 грн. (а.с. 16).

Однак з долученої квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № RC_GJUJP750IZWOL591M2CI9E від 15 жовтня 2020 року стверджується, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 аліменти за рішенням суду (№ 1309/10801/12) у сумі 33 830 грн.

Суд обґрунтовано відхилив покликання сторони відповідача у справі, щодо належного виконання обов`язку щодо сплати аліментів (за період з лютого 2019 року по травень 2020 року), зокрема покликання щодо відсутності будь-якої заборгованості по сплаті аліментів, чи відсутності ухилення від сплати аліментів відповідно до рішення суду, а також і про відсутність підстав стягнення пені, що спростовується зокрема вищезазначеним.

З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей за період з лютого 2019 року до травня 2020 року, зазначена заборгованість була погашена ОСОБА_1 15 жовтня 2020 року (після подання ОСОБА_3 позовної заяви).

Відтак судом встановлено факт ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, а тим самим і від виконання свого обов`язку по утриманню дітей.

Отже, у позивача виникло право на стягнення пені за період з лютого 2019 року по травень 2020 року.

Поданий позивачем розрахунок не спростований відповідачем та узгоджується із наявними у справі доказами, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про несвоєчасну сплату відповідачем аліментів саме з його вини. Доказів неможливості сплати аліментів щомісячно відповідачем не надано.

Оскільки відповідач, всупереч вимогам ст. 12, 13 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з нього пеню за прострочку сплати аліментів.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з наведеного та відповідного розрахунку, суд першої інстанції правильно визначив суму неустойки (пені).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.