Справа №:755/9447/21
Провадження №: 4-с/755/153/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Ганжа Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 755/9447/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гузь А.Г., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою у якій просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гузь А.Г. про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2017 року винесену в рамках виконавчого провадження № 51799559.

Одночасно заявник просить поновити пропущений строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Вказує, що постанова про закриття виконавчого провадження державним виконавцем не надсилалася, а про її існування стало відомо лише 23.05.2021 року після отримання вказаної постанови простим листом.

Вимоги скарги мотивовано тим, що Дніпровським районним судом м. Києва 16.11.2009 року було видано виконавчий лист № 2-1185/1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 51799559, однак стягнення з боржника не проводилося.

У постанові державного виконавця про закінчення виконавчого провадження зазначено, що станом на 19.12.2017 року дитина на утримання якої судом встановлено стягувати аліменти досягла 18 річного віку, у зв`язку із чим виконавче провадження підлягає закінченню на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вказує, що з постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гузь А.Г. не погоджується, оскільки згідно довідки розрахунку заборгованості станом на 23.06.2016 року заборгованість боржника по сплаті аліментів становила 155 527,36 грн., а тому державним виконавець не мала права виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2021 року скаргу прийнято до провадження суду (а.с. 14-14 зв.).

23 червня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва задоволено клопотання представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про витребування доказів та витребувано від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію матеріалів виконавчого провадження № 51799559 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1185/1 виданого 16.11.2009 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів (а.с. 22-22 зв.).

Заявник, суб`єкт оскарження та заінтересована особа в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Представник заявника ОСОБА_3 суду подала заяву про розгляд справи без її участі, у заяві зазначила, що вимоги скарги підтримує, просить задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи визначені законом процесуальні строки розгляду скарги, вимоги вищенаведеної ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі заявника, державного виконавця та заінтересованої особи - боржника на підставні наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У поданій скарзі заявник просить поновити строк на звернення із скаргою до суду, посилаючись на те, що спірну постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2017 року було отримано представником лише 23.05.2021 року.

Суд приймає до уваги вказані пояснення скаржника, оскільки вони державним виконавцем та боржником не спростовані.

За викладених обставин суд вважає, що визначений законом строк звернення до суду зі скаргою заявником пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню відповідно положень ст. 127 ЦПК України.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 16.11.2009 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-1185/1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів.

Вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Шевченківському РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

19 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гузь А.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що станом на 19.12.2017 дитина, на утримання якої судом встановлено стягувати аліменти, досягла 18-річного віку, у зв`язку з чим виконавче провадження підлягає закінченню (а.с. 6-7).

Мотивуючи заявлені вимоги, скаржник посилається на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2017 року являється протиправною, оскільки виконавче провадження закінчено не дивлячись на наявність у боржника заборгованості зі сплати аліментів.

Вирішуючи вимоги скарги по суті та перевіряючи їх законність на підставі наявних у справі доказів, які скаржник вважає достатніми та переконливими, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону, що діяла на час винесення спірної постанови, виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2832/5) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, розроблену відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів, їх посадових осіб, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, відповідно до положень п. п. 19, 20 Розділу X Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зі змінами, в редакції Інструкції, що діяла на час винесення спірної постанови, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Аналіз вищевказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, що діяли на час винесення спірної постанови від 19.12.2017 року, вказує на те, що право на закінчення виконавчого впровадження в разі здійснення виконавчого провадження зі стягнення аліментів, виникає у державного виконавця виключно у разі стягнення в повному обсязі з боржника суми аліментів станом на день закінчення строку, передбаченого законом для такого виду стягнення.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підтвердження вимог скарги заявником надано копію розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 від 23.05.2016 № 1157/22 складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, відповідно якого заборгованість по аліментам станом на 23.06.2016 становить у розмірі 155 527,36 грн. (а.с. 8).

Правом надання заперечень на скаргу державний виконавець та боржник ОСОБА_2 не скористалися, а вимоги ухвали суду про витребування копії матеріалів виконавчого провадження № 51799559 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1185/1 виданого 16.11.2009 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів залишилися не виконаними, у зв`язку із чим у суду відсутня можливість перевірити правомірність дій державного виконавця в частині винесення спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2017 року та факту відсутності у боржника заборгованості зі сплати аліментів станом на 19.12.2017 року, а відтак суд вважає за необхідне визнати спірну постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною, та такою, що порушує права стягувача, у зв`язку із чим з метою поновлення порушеного права заявника ОСОБА_1 постанову про закінчення виконавчого провадження слід скасувати.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зі змінами, ст. ст. 353, 451 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гузь А.Г., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гузь Антоніни Григорівни від 19 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження винесеної в рамках виконавчого провадження № 51799559 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1185/1 виданого 16 листопада 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 03 серпня 2021 року.

Суддя