Справа №672/1442/20
Провадження №2/672/113/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., прокурора Манилюка М.А., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городка цивільну справу №672/1442/20 за позовом Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області (реорганізована у Волочиську окружну прокуратуру Хмельницької обласної прокуратури) в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Городоцька місцева прокуратура Хмельницької області (на даний час Волочиська окружна прокуратура) звернулася в суд з позовом в інтересах держави до відповідачів, про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки загальною площею 2 га (кадастрові номера :04:015:0084 та :04:015:0085), що розташовані за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити, а саме: визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 08.11.2017 р. №22-21021-СГ про затвердження проекту землеустрою та передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:015:0074), що розташована за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Також просить витребувати у ОСОБА_3 на користь держави дані земельні ділянки.

В підтвердження своїх позовних вимог прокурор пояснив, що ОСОБА_2 не мав законного права на отримання спірної земельної ділянки, оскільки він вже раніше таким правом скористався і отримав у власність земельну ділянку такого ж виду в межах норм безоплатної приватизації площею 2 га на території Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив у повному обсязі. Вказує, що прокурор безпідставно виступив у ролі позивача, тоді як мав би пред`явити даний позову в інтересах відповідного державного органу. Також вказує, що на даний час, внаслідок поділу первинно отриманої земельної ділянки, фактично утворилось два об`єкта власності, а тому без скасування такого поділу неможливо витребувати дві новостворені земельні ділянки.

Крім того, представник відповідачки вказує на те, що прокурором пропущено строк позовної давності із зверненням до суду.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Понедзялок Т.В. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про слухання справи за її відсутності. Щодо позиції по суті спору, вказала, що підтримує раніше поданий відзив, де зазначено що відповідач заперечує проти задоволення позову, в їх діях немає жодних порушень чинного законодавства, оскільки відсутні бази даних, за якими б вони могли перевірити чи зверталась вже особа із заявами про отримання земельних ділянок раніше. Крім того, такого їх обов`язку законодавством не передбачено, а при поданні заяви особа вказує чи вона скористалась вже даним правом. (а.с.124-130).

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оголосивши заяву представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає задоволенню виходячи із такого.

Судом об`єктивно встановлено, що згідно поданої заяви ОСОБА_2 13.09.2016 р., звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Також, у поданій заяві останній вказав, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалася (а.с.26).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21.10.2016 р. №22-28002-СГ надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності з місцем розташування об`єкта землеустрою: за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області :04:015), орієнтовний розмір ділянки 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.27).

10.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою та передання у власність вищевказаної земельної ділянки. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 25.05.2017 р. №22-10546-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2 га з кадастровим номером :04:015:0067 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с.28-29).

В подальшому, як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 , у відповідності до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 08.11.2017 р. №22-21021-СГ повторно отримав у власність земельну ділянку площею 2 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :04:015:0074), що розташована за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 02.07.2018 року (а.с. 15-16).

Як вбачається із долученої до матеріалів справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 будучи власником спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2018 р. відчужив її на користь ОСОБА_4 (а.с.36-39).

У свою чергу, ОСОБА_4 , на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :04:015:0074, розподілив її на дві окремі земельні ділянки з кадастровими номерами :04:015:0084 та :04:015:0085 (а.с.31-52).

В подальшому, ОСОБА_4 відчужив новоутворені дві земельні ділянки на користь ОСОБА_3 на підставі договору міни від 27.12.2018 року, що підтверджуються інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 22-25).

Зі слів представника відповідачки ОСОБА_1 на даний час ОСОБА_4 помер, у зв`язку із чим питання про залучення його в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору судом не вирішувалось.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 29.12.2020 року на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:015:0084 та :04:015:0085 було накладено арешт на підставі заяви прокурора Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області, про забезпечення позову (а.с.72-73).

Вирішуючи позовну вимогу щодо визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 08.11.2017 р. №22-21021-СГ про затвердження проекту землеустрою та передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 2 га з кадастровим номером :04:015:0074, що розташована за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, суд приходить до висновку про її обгрунтованість виходячи із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара.

Отже, станом на 08.11.2017 р., тобто передання у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:015:0074, ОСОБА_2 вже набув у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:015:0067, а отже скористався своїм правом, передбаченим ст.116 ЗК України повторно, з порушенням визначеного земельним законодавством порядку.

П. (г) ч.3 ст.152 ЗК України визначено спосіб захисту прав на земельні ділянки у спосіб визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи позовну вимогу щодо витребування у ОСОБА_3 на користь держави земельних ділянок площею 1.844 га та 0.156 га (з кадастровими номерами :04:015:0084 та :04:015:0085), суд приходить до висновку про її обгрунтованість виходячи із такого.

Згідно з ст.ст. 13-14 Конституції України, земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської ) економічної зони з об`єктами права власності Українського народу. Від Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним багатством, що перебуває під охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою включно відповідно до закону.

Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю.

Так, за змістом ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Водночас на наявність прав власника на майно не впливає і та обставина, що воно було предметом угоди щодо відчуження, укладеної іншими способами, оскільки дійсний власник не був стороною такої угоди.

При цьому ст. 346 ЦПК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника.

У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими особами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України, що є належним способом захисту.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права, яка викладена у постановах від 21.02.2018 року у справі №363/2936/15-ц, від 12.06.2018 року у справі №916/3727/15, від 09.07.2018 року у справі №910/3513/17.

При цьому для застосування віндикації не має самостійного правового значення наявність «ланцюжка» правочинів, за яким річ послідовно передавалася від однієї особи до іншої, що в кінцевому результаті призвело до перебування речі у володінні набувача. Визнання недійсними всіх правочинів щодо відчуження речі не вимагається. Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 05.10.2016 року у справі 916/2129/15 та від 17.12.2014 року у справі №6-140цс.

Також суд вважає безпідставними твердження представника відповідачки ОСОБА_1 про пропуск прокурором строку позовної давності.

У даному випадку діє загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц ВеликаПалата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у Постановаі від 17.10.2018 року справа №362/44/17, вказавши, що: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до судуу разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до судуу разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органудержавної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Судом встановлено, що часом виявлення прокурором відповідних порушень, в данному випадку, є час отримання відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що мало місце у листопаді 2020 року і чітко вбачається із копій відповідних витягів, що долучені до матеріалів позову (а.с.15-25).

З врахуванням того, що право власності на оспорювану земельну ділянку виникло у відповідача ОСОБА_2 02.07.2018 року, то навіть якщо припустити те, що прокурор мав можливість з цього дня об`єктивно дізнатись про вищевказані факти, то строк позовної давності ще також не сплинув.

Отже, доводи представника відповідачки в цій частині є безпідставними.

Щодо підставності представництва інтересів держави прокурором в даному випадку, суд вважає його належним та обґрунтованим і виходить із такого.

Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес.

Обґрунтування прокурором наявності підстав для представництва інтересів держави є мотивованим, зважаючи на відсутність повноважень у Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних підрозділів щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, а також те, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є відповідачем у справі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17.

Крім того, судові витрати підлягають пропорційному розподілу відповідно до частини задоволених позовних вимог в порядку, передбаченому ч.1,2 ст.141 ЦПК України (зокрема сплачений судовий збір за подання позову; сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову пропорційно з кожного з відповідачів).

Керуючись ст.ст. 264-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 08.11.2017 р. №22-21021-СГ про затвердження проекту землеустрою та передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:015:0074), що розташована за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь держави земельні ділянки загальною площею 2 га (кадастрові номера :04:015:0084 та :04:015:0085, площею 1.844 га та 0.156 га відповідно), що розташовані за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області судовий збір на користь Хмельницької обласної прокуратури в сумі по 1313 грн. 75 коп. з кожного, а також з ОСОБА_3 на користь Хмельницької обласної прокуратури в сумі 2627 грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через місцевий суд, який ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Городоцька місцева прокуратура Хмельницької області (реорганізована в Волочиську окружну прокуратуру Хмельницької обласної прокуратури), , 31200, вул. Слави 8 м. Волочиськ Хмельницької області.

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, інд.29016, вул. Інститутська 4/1 м. Хмельницький.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , фактично проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Представник відповідачки: адвокат Шамрай Василь Вікторович, 29000 вул. Прибузька 6 м. Хмельницький.

Суддя: