Дата документу 20.07.2021 Справа № 335/4189/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/4189/20 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/2078/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року по справі за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа: православний дитячий будинок «Надія» про повернення дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування свого позову зазначали, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Дитина проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 та співмешканцем ОСОБА_4 . Відповідно до листів Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді, за час проживання ОСОБА_1 та її дитини за вказаною адресою ОСОБА_4 ніде не працював, зловживав спиртними напоями, через що ображав ОСОБА_1 , погрожував їй, вимагав гроші на алкогольні напої, що негативно впливало на психоемоційний стан дитини ОСОБА_3 .

Дитина жодних навчально-виховних заходів не відвідувала. ОСОБА_1 роз`яснювався спектр соціальних послуг, які надаються центром та було запропоновано тимчасово влаштувати доньку до відповідних закладів соціального захисту, проте вона відмовилась. Листом Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02.04.2016, виявлено актовий запис № 626 від 05.07.2016, про державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_5 за вказівкою матері. 01 серпня 2017 року в актовий запис про народження дитини внесені зміни на підставі заяви батька та матері про визнання батьківства, а саме: батьком дитини записаний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прізвище дитини змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », по-батькові змінено з « ОСОБА_8 » на ОСОБА_9 .

05 березня 2020 року за актом органів внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, дитина була доставлена до православного дитячого будинку « ОСОБА_10 », оскільки перебувала без догляду матері, де перебуває дотепер.

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_1 вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дитиною. Проте, згідно з листом відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР під час виходу спеціалістів відділу за вказаною адресою, потрапити до помешкання не виявилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив.

16 березня 2020 року спеціалістами відділу проведено телефонну бесіду з ОСОБА_1 , в ході якої остання повідомила, що планує мешкати разом з донькою за новою адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з оцінкою потреб родини ОСОБА_6 , складеною Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в родині наявні складні життєві обставини. За інформацією КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10», декларація з сімейним лікарем та ОСОБА_11 не укладена. Згідно з актами обстеження умов проживання родини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в помешканні відсутні умови для проживання та виховання дитини.

22 квітня 2020 року ОСОБА_12 звернулась до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради із заявою про надання згоди та повернення доньки в її родину, зазначивши, що планує проживати з ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 . Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно із Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді а також інспектором Вознесенівського відділення поліції здійснений вихід за вказаною адресою. За результатами виходу встановлено, що умови проживання стислі, квартира однокімнатна, дитячих речей та одягу немає, окремого місця для сну ОСОБА_14 не має. В квартирі проживає прабабуся ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка пояснила, що не заперечує проти проживання ОСОБА_16 та її дитини за цією адресою. ОСОБА_12 має ще трьох дітей - ОСОБА_17 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які перебували на профілактичному обліку у відділі по Орджонікідзевському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради і по відношенню до яких вона, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2014 року (справа №335/934/14-ц) позбавлена батьківських прав. На даний час ці діти влаштовані до сімейних форм виховання.

Згідно з інформацією відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області місцем реєстрації проживання ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_4 . Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснювався вихід за вказаною адресою з метою проведення бесіди з ОСОБА_2 стосовно його подальших намірів щодо участі у вихованні та утриманні доньки, проте потрапити до помешкання не виявилось можливим - двері ніхто не відчинив.

Питання доцільності або недоцільності повернення малолітньої ОСОБА_3 в родину матері ОСОБА_16 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 30 квітня 2020 року в присутності ОСОБА_16 . Під час засідання ОСОБА_12 повідомила, що їй невідоме місце проживання ОСОБА_2 , вона погодилась внести дані цією особи в графу «батько» актового запису про народження, оскільки він дарував їй подарунки. Також ОСОБА_12 повідомила, що вона поновила тільки свій паспорт, а свідоцтво про народження дитини не поновлене. Зі слів ОСОБА_16 , вона працює, проте документально підтвердити це не може. На даний час у ОСОБА_16 та її доньки відсутня реєстрація місця проживання. За підсумками засідання, враховуючи те, що ОСОБА_12 не змінила свого ставлення щодо належного виконання батьківських обов`язків, з моменту попереднього позбавлення її батьківських прав, а також повну відсутність в житті дитини особи, яка записана її батьком - ОСОБА_2 , комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення вказаних осіб батьківських прав по відношенню до їх дитини ОСОБА_3

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухиляються від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

Посилаючись на вищенаведені обставини, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району просив суд позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до їх малолітньої дитини ОСОБА_3 та стягнути з відповідачів аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх сукупних доходів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району третя особа: православний дитячий будинок «Надія» про повернення дитини.

В обґрунтування зустрічного позову, ОСОБА_1 зазначила, що вона разом з донькою проживала за адресою: АДРЕСА_1 , зі співмешканцем ОСОБА_20 . Спочатку у них зі співмешканцем були нормальні стосунки, він добре ставився до неї та доньки, згодом дійсно почав зловживати спиртними напоями та погано ставитись до ОСОБА_1 . Крім того, поганий стан квартири був обумовлений її залиттям сусідами зверху.

05 березня 2020 року у ОСОБА_1 було вилучено дитину та передано до Православного дитячого будинку «Надія», де дитина перебуває по теперішній час. З вказаного часу ОСОБА_1 припинила стосунки з ОСОБА_4 , переїхала до своєї бабусі ОСОБА_21 , яка мешкає в окремій однокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , остання погодилася надати їм квартиру для проживання та допомагати доглядати за донькою, коли ОСОБА_1 на роботі.

22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до служби (управління) у справах дітей ЗМР із заявою про повернення їй дитини. Питання доцільності повернення їй дитини розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 30 квітня 2020 року, але замість повернення дитини, комісія прийняла висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та звернення з відповідним позовом до суду.

Висновок, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, остання вважає таким, що має тенденційний та упереджений характер. Щодо відсутності дитячих речей за адресою: АДРЕСА_3 , комісією не враховано, що дитина за цією адресою не мешкала, оскільки з 05 березня 2020 року перебуває у дитячому будинку, частину її одягу та іграшки ОСОБА_1 відвезла туди, частина захована вдома, так як ними поки що вдома нікому гратися. Іграшки, дитячі книжки, розвиваючі ігри, одяг, все це є в наявності та може будь-коли бути надано для огляду. Також, зазначила, що вона працює продавцем у кіоску біля 6-ї міської лікарні, має заробітну плату. Те, що роботодавець не оформлює її офіційно, не з її вини, а з вини роботодавця. На даний час відновила документи, уклала декларацію з сімейним лікарем, на себе та свою доньку, оформила реєстрацію місця проживання. З часу перебування доньки у дитячому будинку ОСОБА_1 відвідує її, привозить їжу, одяг та іграшки та бачить, як сумує її дитини та хоче до матері. Щодо особи, яка записана батьком її дитини, то стосунки з ним мало місце ще в 2017 році, він обіцяв дбати про ОСОБА_1 та про дитину, але зник з життя ОСОБА_1 , та за її відомостями виїхав за межі України.

ОСОБА_1 вважає, що обставини, які були причиною відібрання у неї дитини, змінилися: вона змінила місце проживання, припинила відносини з чоловіком, який допускав неналежну поведінку у сім`ї, уклала декларацію з сімейним лікарем, оформила місце реєстрації.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення про повернення малолітньої дитини ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_1 до матері.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року об`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа: православний дитячий будинок «Надія» про повернення дитини в одне провадження з первісним позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року позов органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Повернуто ОСОБА_1 малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та в частині задоволенні позовних вимог про повернення ОСОБА_1 доньки, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району подав апеляційну скаргу, в якій просять рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року у вищезазначених частинах скасувати, та прийняти нове рішення, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , стягнути з неї аліменти на утримання дитини, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району зазначає, що за приписами ч. 2 ст.161 Сімейного кодексу України орган опік піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому, в суді першої інстанції ОСОБА_1 не було документально доведено наявність у неї джерела доходу, який би дозволяв їй утримувати доньку. Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що за адресою, куди ОСОБА_1 бажає повернути доньку не створено належних умов для життя та виховання дитини, а саме: відсутнє окреме місце для сну, умови проживання стислі - в квартирі лише маленька кімната, в якій вже живуть дві особи, окремого місця для сну у ОСОБА_14 не має, місця для життя, дозвілля, відпочинку дитини недостатньо, дитячі речі та одяг відсутні, що є порушенням права дитини на належні умови проживання. Власного житла ОСОБА_1 не має, зареєстрована разом донькою за адресою: АДРЕСА_5 , проте проживати там бажає, попри те, що квартира за вказаною адресою є трьохкімнатною, а отже в ній створені більш сприятливі умови для життя та виховання малолітньої ОСОБА_3 .

Також скаржник вважає документально не доведеними посилання суду в частині того, що ОСОБА_1 веде соціально позитивний спосіб життя, працює неофіційно, постійно турбується про свою дитину. Судом першої інстанції також залишено поза увагою, що ОСОБА_1 мас трьох дітей, які перебували на профілактичному обліку у відділі Орджонікідзевському району служби (управління) у справах Запорізької міської ради в зв`язку із ухиленням ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до них і по відношенню до яких вона рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2014 (справа №335/934/14-ц) позбавлена батьківських прав. На даний час ці діти влаштовані до сімейних форм виховання. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_1 народила п`яту дитину - ОСОБА_23 , який на даний час тимчасово перебуває в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» саме через відсутність належних умов проживання та доходу у ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що факт її працевлаштування підтвердили свідки у судовому засіданні. При цьому, факт, що значна кількість українців змушені працювати без офіційного працевлаштування є загальновідомим. Крім цього, працівники соціальної служби 05 березня 2020 року при вилученні в ОСОБА_1 дитини особисто були на її роботі та бачили, де остання працює. Посилання в апеляційній скарзі на те, що адресою: АДРЕСА_3 не створено належних умов для життя та виховання дитини та умови проживання стислі, ОСОБА_1 вважає такими, що мають упереджений характер: квартира має всі зручності, житлова кімната має площу майже 18 кв.м.; в квартирі мешкає її рідна бабуся, яка дуже любить ОСОБА_24 і також бажає піклуватися про неї. Отже, три рідних людини в однокімнатній квартирі - це не найгірші житлові умови в нашій країни. Складаючи акт про відсутність дитячих речей за вищевказаною адресою комісією не враховано, що дитина за цією адресою не мешкала, оскільки з 05 березня 2020 року перебуває в дитячому будинку, частину її одягу та іграшок було відвезено туди, частина захована вдома, так як ними поки що вдома нікому гратися. Фотографії дитячих речей та іграшок, які залишилися вдома, додані до матеріалів справи. Спальне місце для ОСОБА_14 є - це окремий диван.

Щодо твердження Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району на наявність 3-кімнатної квартири в с. Приморське, ОСОБА_1 зазначає, що скаржником не враховано те, що там неможливо влаштуватися на роботу. Крім того, в Запоріжжі мешкають мати та дві рідні бабусі ОСОБА_1 , які допомагають останній, а в селі ОСОБА_1 опинилася би сама з дитиною без роботи та всілякої допомоги. Посилання скаржника на позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно інших трьох дітей є поза межами позову та судового розгляду, окрім того не відповідають положенням ч. 3 ст.164 СК України.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Також, за приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не оскаржується, а отже, не переглядається в апеляційному порядку.

Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Салтан В.Ю. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її з вищевказаних підстав.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_25 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи православного дитячого будинку «Надія» - Сіра С.Г. у судовому засіданні заперечувала проти позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки за період перебування ОСОБА_14 у дитячому будинку, ОСОБА_1 кожної неділі по два-чотири рази приїжджає до дитини, привозить дитині їжу, одяг, іграшки, за необхідністю. Дитина дуже чекає на матір, сумує. Між матір`ю та дитиною присутнє почуття любові.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_9 народилась ОСОБА_22 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_26 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 626 (а.с. 8).

Відповідно до інформації Вознесенівського районного у м. Запоріжжі відділу ДРАЦС від 02 квітня 2020 року за № 113/17.5-06-106, зазначено, що державна реєстрація народження ОСОБА_22 проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (записано за вказівкою матері) (а.с. 9).

01 серпня 2017 року в актовий запис про народження були внесені зміни на підставі заяви батька та матері про визнання батьківства та видано повторно свідоцтво про народження: НОМЕР_2 від 01 серпня 2017 року. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 05 липня 2016 року - анульовано. Батько: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що також підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . (а.с. 10).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (частина четверта статті 164 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, зазначив, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

За матеріалам справи встановлено наступні обставини.

З листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді про проведену роботу від 18 липня 2019 року, вбачається, що 17 липня 2019 року до спеціалістів Центру звернулась ОСОБА_1 щодо тимчасового оформлення своєї малолітньої дитини, ОСОБА_22 2016 р.н. до дитячого будинку « ОСОБА_27 » на час вирішення нею виниклих проблемних питань. За інформацією, наданою ОСОБА_1 її співмешканець ОСОБА_4 , вчиняє по відношенню до неї психологічне та економічне насилля. Під час останнього конфлікту чоловік спалив паспорт ОСОБА_1 та свідоцтво про народження дитини. Зі слів ОСОБА_1 вона та її дитина не мають місця реєстрації та власного житла, проживають у ОСОБА_4 , який останнім часом все частіше став зловживати алкогольними напоями та вимагати гроші на їх придбання. У разі відмови, чоловік починає погрожувати та ображати жінку. ОСОБА_1 також повідомила, що працює не офіційно, дитина навчально-виховних закладів не відвідує через відсутність місця реєстрації (а.с. 21).

З листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді про проведену роботу від 25 вересня 2019 року вбачається, що 04 вересня 2019 року комісію у складі спеціалістів відділу служби (управління) у справах дітей було здійснено спільне обстеження родини ОСОБА_28 з метою проведення оцінки та потреб сім`ї. Під час обстеження розмова відбулась із матір`ю ОСОБА_4 ОСОБА_29 , яка повідомила, що ОСОБА_1 та дитина продовжують проживати за вказаною адресою. Зі слів жінки, ситуація в родині не змінилась. ОСОБА_1 , паспорт та свідоцтво про народження дитини не відновила. Питання щодо реєстрації не вирішує (а.с. 21).

У письмових поясненнях до відділу по Вознесенівському району служби (управління у справах дітей) Запорізької міської ради від 10 вересня 2019 року, ОСОБА_1 зазначила, що планує знімати кімнату у гуртожитку та проживати там разом з дитиною, про що зобов`язується повідомити службу у правах дітей. Дитину влаштує до дитячого навчального закладу після поновлення свідоцтва про народження (а.с. 16).

З листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді про проведену роботу від 09 січня 2020 року, встановлено, що 27 грудня 2019 року було здійснено спільний вихід до родини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Пі дчас обстеження відбулась бесіда з ОСОБА_4 , який повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на роботі, а дитина перебуває у матері в селі (а.с. 22).

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 27 грудня 2019 встановлено, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відсутні документи та реєстрація. Мати та дитина під час обстеження були відсутні (а.с.11).

В актах обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , від 27 грудня 2019 року та від 05 березня 2020 року, зазначено, що у дитини власного місяця для сну не має, дитячі речі невпорядковані, квартира потребує ремонту (а.с. 12,13).

З акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05 березня 2020 року, вбачається, що біля буд. АДРЕСА_6 , було знайдено дівчинку на ім`я ОСОБА_30 , зовнішньо здорова (а.с. 15).

Відповідно до листа адміністрації Православного дитячого будинку «Надія» від дитина ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05 березня 2020 року перебуває у вказаному закладі (а.с. 18).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 10 березня 2020 року, остання зазначила, що бажає повернути доньку у сім`ю, займається поновлення втрачених документів та повідомила про зімну місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16, зворот).

Відповідно до інформації служби (управління) у справах дітей відділ по Дніпровському району від 17 березня 2020 року вбачається, що під час виходу спеціалістів відділу за адресою: АДРЕСА_3 , потрапити до помешкання не виявилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив. 16.03.2020 спеціалістами відділу проведено телефонну бесіду з ОСОБА_1 , в ході якої остання повідомила, що планує мешкати разом з донькою за новою адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 17).

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, вона планує проживати у своєї баби за адресою: АДРЕСА_7 . Наразі нею проводяться дії щодо відновлення документів ОСОБА_22 , та з організації дитині місця у квартирі (а.с. 17 з.с.).

Наказом Служби (управління) у справах дітей від 21 квітня 2020 року взято на облік дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, проведено обстеження умов за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого складено акт обстеження умов проживання від 24 квітня 2020 року, згідно до якого, умови проживання для дитини не встановлено (дитячих речей та одягу не має, для ОСОБА_14 окремого дивану для сну не має) (а.с.14).

Згідно інформації наданої територіальним відділом освіти Вознесенівського району від 14 травня 2020 року встановлено, що в реєстрі на влаштування до закладів дошкільної освіти району не зареєстровано та підпорядкованих відділу освіти закладів дошкільної освіти дитина ОСОБА_31 не відвідувала (а.с.23).

Відповідно до довідки наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 14 травня 2020 року, декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу щодо медичного обслуговування ОСОБА_31 не укладено (а.с.23, зворот).

Питання доцільності або недоцільності повернення малолітньої ОСОБА_3 в родину матері ОСОБА_1 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради в присутності ОСОБА_1 .

За підсумками засідання, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, що підтверджується висновком від 13 травня 2020 року (а.с. 4-5).

При цьому колегія суддів зазначає, що за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року, у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_31 , суд першої інстанції виходив з відсутності обставин, встановлених ст. 164 СК України, та недоведеності ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Суд першої інстанції, не погодившись із висновком про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, виходив з відсутності у ньому належного мотивування, оскільки зміст висновку зводиться до викладення змісту позовних вимог, а також до констатації факту того, що ОСОБА_1 не змінила свого ставлення щодо належного виконання батьківських обов`язків.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується.

Так, судом першої інстанції в судовому засіданні було допитано як свідка ОСОБА_21 (баба ОСОБА_1 ) та встановлено, що ОСОБА_21 є власником квартири АДРЕСА_8 , з осені 2020 року ОСОБА_1 періодично підробляє та отримує за це відповідну платню. ОСОБА_1 на даний час проживає разом з нею за вказаною адресою. Зазначила, що вона дає згоду на проживання в даній квартирі своїй онучці та її дитині ОСОБА_32 , яку буде допомагати доглядати.

Судом першої інстанції також було допитано як свідка ОСОБА_33 (мати ОСОБА_1 ), яка пояснила, що ОСОБА_34 працює неофіційно, наразі проживає у бабусі за адресою: АДРЕСА_3 , має місце реєстрації у с. Приморськ, Василівського району, Запорізької області, за якою не проживає, оскільки там відсутня робота.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 уклала декларацію із лікарем на отримання медичних послуг ОСОБА_3 , що вбачається з копії декларації № 001-3Р61-1800 від 12 червня 2020 року (а.с. 41-42).

З копії паспорту ОСОБА_1 також вбачається, що остання має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_1 також поновила документи, зокрема, свій паспорт та свідоцтво про народження дитини, та на теперішній час фактично мешкає з бабусею за адресою: АДРЕСА_3 , неофіційно працює більше 10 років та отримує заробітну плату. З колишнім співмешканцем ОСОБА_4 не мешкає.

Окрім того, з листа адміністрації Православного дитячого будинку «Надія» від 23 червня 2020 року вбачається, що за час перебування дитини ОСОБА_22 , тобто з 05 березня 2020 року, у цьому закладі, ОСОБА_1 провідала ОСОБА_24 12 разів, приносила печиво, фрукти, сік, нові речі та взуття. Під час побачень проявляла до дитини турботу та любов. Мала бажання приходити ще частіше, але перебування дітей на карантині цьому заважало. Привітала доньку з днем народження подарунком, принесла великий торт для всіх дітей дитячого будинку. Мама постійно телефонувала, цікавилась життям та станом здоров`я доньки, з якою має, з спостережень, теплі та довірливі стосунки. З бесіди з ОСОБА_13 встановлено, що вона за мамою сумує, на неї чекає, має бажання повернутися додому (а.с. 45).

Вищенаведені обставини також підтвердила у судовому засіданні апеляційного суду директор Православного дитячого будинку «Надія».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо очевидного бажання матері реалізовувати батьківські права щодо своєї малолітньої доньки, заінтересованості до дитини та збереженні за нею батьківських прав відносно ОСОБА_31 .

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини, відсутні. Мати дитини бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

При цьому, доводи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в частині необхідності та доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо ОСОБА_22 , фактично зводяться до наявності у ОСОБА_35 не найкращих житлових умов, та відсутності саме офіційного працевлаштування. Разом з тим, за матеріалами справи не встановлено незадовільного фінансового стану ОСОБА_1 , навпаки, остання постійно приносила до дитини солодощі та фрукти, речі, взуття, тощо.

Таким чином, наведені позивач обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, а могли лише бути враховані за наявності інших правових підстав, передбачених ст. 164 СК України, що становлять реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

За таких обставин, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав щодо ОСОБА_31 .

Враховуючи, що суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, відмовив у позбавленні батьківських прав ОСОБА_36 відносно ОСОБА_31 , а Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району просив стягнути кошти на утримання дитини на користь державного закладу, у який буде влаштовано дитину, вказана вимога також не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального і без порушення норм процесуального права, а доводами апеляційної скарги ці висновки не спростовуються.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Отже, аргументи апеляційної скарги не свідчать про наявність правових підстав для скасування рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року, у зв`язку з чим, апеляційна скарга Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: