Справа № 753/9579/20 Головуючий 1 інстанція- Комаревцева Л.В.
Провадження № 22-ц/824/4262/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 березня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 01 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 06 квітня 2018 року між ним та відповідачкою було укладено нотаріальний договір про сплату аліментів на сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що 21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь відповідачки ОСОБА_1 заборгованості по аліментам в розмірі 130168 грн., на підставі якого 03 червня 2020 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження. Посилався, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону, оскільки відсутні докази безспірності суми боргу, а також порушено порядок вчинення виконавчого напису. Зокрема, відповідачка не не направляла йому будь-які документи, а нотаріус не повідомляла його про звернення для вчинення виконавчого напису, а тому він не мав змоги якимось чином заперечити проти незаконно нарахованих сум. Окрім того, у нотаріуса не було усіх документів, необхідних для вчинення виконавчого напису.

У зв`язку з наведеним просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 суми заборгованості за договором про сплату аліментів на дитину.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 01 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором про сплату аліментів в розмірі 130168 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить

- 2 -

скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що позивач визнав існування боргу по сплаті аліментів у розмірі 24000 грн., що спростовує його доводи про неправомірність виконавчого напису. Окрім того, неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів включена до виконавчого напису відповідно до умов договору про сплату аліментів на дитину і відповідач не надав свого розрахунку на спростування її розміру. Нотаріусу були надані всі необхідні документи, які доводять безспірність боргу.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Мегедь Л.Н. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва як незаконне.

Позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд справи, подав до суду електронною поштою заяву про розгляд справи у його відстність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки доведеністю вимог позивача про те, що на час вчинення оспорюваного ним виконавчого напису заборгованість за договором про сплату аліментів не була безспірною.

При цьому суд виходив із відсутності доказів існування безспірної заборгованості боржника перед стягувачем на момент вчинення виконавчого напису, оскільки доказів наявності заборгованості як вцілому, так періоду її стягнення в безспірному розмірі матеріали справи та виконавчий напис не містить.

Такі висновки судує правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється

- 3 -

Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Аналогічні положення містить Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2912 року, яка регулює вчинення нотаріусами виконавчих написів. Згідно п.п.3.1., 3.2., 3.5 цієї Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України № 1172 від 29 червня 1999 pоку, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин» для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитним правовідносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, за змістом наведених норм вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не вирішує спорів про право, а відтак вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц).

Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні можуть бути оскаржені до суду особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, а також у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру заборгованості. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису, де суд вказав, що боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,

- 4 -

88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, згідно якої, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав (п.34 постанови).

Судом першої інстанції встановлено, що 06 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про сплату аліментів на дитину, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 грн. щомісяця протягом року, тобто до 05 квітня 2019 року, а починаючи із 06 квітня 2019 року - сплачувати аліменти в розмірі 50 % від мінімальної заробітної плати, визначеної в Законі про Державний бюджет на відповідний рік, щомісяця до досягнення сином повноліття (п.2 договору).

Борг по аліментах станом на 06 квітня 2018 року складає 24000 грн., який ОСОБА_2 зобов`язується сплатити через рік, тобто не пізніше 06 квітня 2019 року (п.3 договору).

Окрім того, згідно п.13 договору у разі несвоєчасного виконання умов договору і виникнення заборгованості за аліментами з вини ОСОБА_2 останнім сплачується на користь ОСОБА_1 пеня у розмірі 1 % від суми несплачених алментів за кожен день (ст.196 СК України).

21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. на підставі заяви ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментам за договором про сплдату аліментів на дитину в загальному розмірі 130168 грн., з яких 24000 грн. - сума, строк повернення якої настав 06 квітня 2019 року, 100523 грн. - сума, строк повернення якої настав 21 травня 2020 року, 5645 грн. - витрати, пов`язані із вчиненням виконавочго напису.

На підставі вказаного виконавчого напису 03 червня 2020 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження.

Також судом встановлено, що до заяви про вчинення виконавчого напису відповідачкоюдодана виписка по її платіжній карті, заява, що містять вимогу про стягнення заборгованості по аліментам, направлена боржнику,та договір про сплату аліментів.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості ОСОБА_2 , а також з урахуванням наданих

- 5 -

пояснень відповідачки про відсутність заборгованості по аліментам, окрім боргу у сумі 24000 грн., суд першої інстанції вірно задоволив вимоги та визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про відсутність доказів безспірності заборгованості, вказаної у виконавчому написі, оскільки позивач визнав існування боргу по сплаті аліментів у розмірі 24000 грн., необгрунтовані з викладених вище підстав, зокрема наявності спору щодо розміру вказаного у виконавчому написі боргу.

Відхилючи дані доводи, колегія суддів звертає увагу на те, що загальна сума, яка вказана у оспорюваному виконавчому написі і підлягає до стягнення з позивача на користь відповідачки у розмірі 130168 грн. Правильність та безспірність саме даної суми вцілому є предметом перевірки судом при вирішенні даного спору щодо відповідності вимогам закону виконавчого напису, а не правильність суми у частині 24000 грн., як помилково вважає скаржниця. У зв`язку з наведеним суд не наділений повноваженнями визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в частині певних сум, які знайшли своє підтвердження, що суперечить закону. Отже, доведеність розміру боргу по аліментам у сумі 24000 грн., не є підставою вважати виконавчий напис таким, що відповідає вимогам закону, як помилково ввавжає відповідачка.

Доводи апеляційної скарги про те, що неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів включена до виконавчого напису відповідно до умов договору про сплату аліментів на дитину і відповідач не надав свого розрахунку на спростування її розміру, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, позивач на підтвердження своїх вимог щодо відсутності боргу по аліментам надав до позовної заяви 39 квитанцій про сплату ним щомісяця аліментів у розмірі 2000 грн. за період з моменту укладення договору, тобто із квітня 2018 року по лютий 2020 року включно (а.с.20-48). Також, позивач додав квитанцї про сплату додатково витрат на дитину на «музику» і «англійський».

Відповідачка поданих доказів про сплату аліментів не спростувала, а навпаки погодилася в суді першої інстанції про відсутність боргу по аліментам.

По-друге, для перевірки правильності нарахувань неустойки (пені) згідно ст.196 СК України, відповідачка мала надати свій розрахунок з відомостями про розмір боргу та період нарахування пені, проте таких доказів відповідачка суду взагалі не надала.

І по-третє, відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Відсутність відомостей про спосіб та розмір обрахунку пені свідчить про необгрунтованість та спірність вказаної у виконавчому написі суми у розмірі 100523 грн.

Посилання представника відповідачки в суді апеляційної інстанції на те, що пеня нарахована на суму 24000 грн. не спростовують висновків суду про незаконність виконавчого напису, оскільки згідно ст.196 СК України пеня не має перевищувати 100 % заборгованості по аліментам.

Згідно ст.2 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, а згідно ч.1 ст.5, п.1 ст.49 цього Закону нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії якщо її вчинення суперечить законодавству України.

Тобто, закон покладає на нотаріуса імперативний обов`язок дотримуватися вимог закону при вчиненні нотаріальних дій, чого нотаріусом не дотримано.

- 6 -

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що нотаріусу були надані всі необхідні документи, які доводять безспірність боргу, які є безпідставними. Як вище вказувалося подача передбачених Порядком документів, не звільняє суд від обов`язку вислухати доводи сторін та дати їм оцінку відповідно до припиисів закону, незалежно від дій нотаріуса.

Даючи оцінку доводам відповідачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обгрунтування рішення, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обгрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: