РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 684/499/20

Провадження № 2/684/24/2021

16 березня 2021 року

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Галиш І.Б.

за участі секретаря с/з Гонти Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Стара Синява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування, як єдиним спадкоємцем першої черги за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування, як єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

В обґрунтування вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була матір`ю його та відповідача. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . Спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не залишила, а спадкоємцями за законом першої черги щодо майна матері є сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, відповідач ОСОБА_2 близько 10 років тому виїхав на заробітки до Російської Федерації, мат створив сім`ю та постійно проживає, у зв`язку з політичними подіями він більше 5 років в Україну не приїжджає, на похоронах матері не був, тобто за місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1 не проживає, із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався. Натомість, він, позивач ОСОБА_1 проживав із матір`ю до її смерті, здійснив поховання, прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, за його заявою відкрита спадкова справа. Проте, нотаріус відмовляє йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї та теж є спадкоємцем щодо майна матері, про що надано роз`яснення від 20 вересня 2019 року №946/02-14/2019. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 не проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а був лише зареєстрований, фактично спадщину після смерті матері не прийняв, не набув права на спадкове майно, тому звертається за захистом своїх прав до суду та просить визнати за ним право на спадкування всіх прав та обов`язків ОСОБА_3 , як єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Ухвалою суду від 21 січня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Уласово-Русанівка Старосинявського району померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 15 березня 2019 року.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на вказане майно від 21.09.2010.

ОСОБА_3 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 24 червня 2010 року приватним нотаріусом Старосинявського нотаріального округу Хмельницької області Намистюк Л.І. зареєстровано в реєстрі за №1125.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є синами ОСОБА_3 , про що свідчать свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_2 , видане 11 грудня 1970 року Старосинявським райбюро ЗАГСу, свідоцтво про народженя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_3 , видане (повторно) 22 листопада 1974 року Заставецькою сільською радою Хмельницької області, де їх батьками вказано ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Відповідно до записів в будинковій книзі щодо прописки громадян, що проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 встановлено, зареєстрованими особами за вказаною адресою зазначені ОСОБА_3 , 1947 року народження, з 21 серпня 1980 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 квітня 1998 року та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 30 липня 1996 року.

Із матеріалів спадкової справи № 75-2019, відкритої щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається що ОСОБА_1 21 травня 2019 року, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до державного нотаріуса Старосинявської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши, що спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

Згідно листа № 946/02-14/2019 від 20 вересня 2019 року позивач отримав роз`яснення нотаріуса щодо порядку оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої матері, а саме про те, що, окрім нього, спадкоємцем першої черги за законом її син ОСОБА_2 , який був зареєстрований разом з померлою на день смерті і протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, то він вважається таким, що прийняв спадщину після матері ОСОБА_3 , тому рекомендовано пред`явити рішення суду про усунення сина померлої ОСОБА_2 від права на спадкування відповідно до ст.1224 ЦК України та/або про те, що він не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно змісту пред`явлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач у визначений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, фактично не проживав з нею на час відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_1 , а лише бувзареєстрований, що перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на все майно матері.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_3 , яка проживала за адресою АДРЕСА_1 , де на день її смерті проживав позивач, який доглянув матір та похоронив. Відповідач на час смерті матері за вказаною адресою не проживав, більше 10 років проживає в Росії та на похорони матері і після її смерті не приїжджав.

Окрім цього, позивач подав суду заяву відповідача ОСОБА_2 , засвідчену тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Кашинського нотаріального округу Тверської області Російської Федерації Панфіловою Н.М. від 02 грудня 2020 року, зареєстровану в реєстрі за №69/6-н/69-202-3-20, згідно змісту якої останній відмовляється від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 на корить ОСОБА_8 , також вказує, що ним строк прийняття спадщини пропущено та фактично спадщину він не приймав, про позовну заяву ОСОБА_8 про визнання права на спадщину йому відомо, з вимогами згідний, заперечень не має.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,

якщо протягом строку, він не заявив про відмову від неї.

Ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу вимог ст.55 Конституції України ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на захист можливе лише у разі його порушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Принцип ефективності закріплений і у діючому ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно із статтею 49 вищевказаного Закону на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Так, суд звертає увагу на те, що позивачем не було надано доказів того, що позивач звертався до нотаріуса із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ч.1 ст.1297 ЦК та ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат», а нотаріус в свою чергу відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Наданий позивачем лист нотаріуса не є відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину, а лише роз`ясненнями, які складений не у формі постанови та у ньому не роз`яснено порядок оскарження такої відмови.

Вищевказані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено порушення його справ, а саме відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, а отже й не доведено необхідності захисту його прав в судовому порядку.

Натомість, позивачем ОСОБА_1 заявлено вимоги до відповідача ОСОБА_2 про визнання за ним права на спадкування всіх прав та обов`язків ОСОБА_3 , як єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Виходячи із змісту позову та пояснень позивача у судовому засіданні, останній обрав саме такий спосіб захисту своїх прав, оскільки намагається довести, що лише він прийняв спадщину за законом після смерті матері та бажає оформити спадщину на все належне покійній матері майно, зокрема, будинок, а не на частину.

На думку суду, позивачем обрано неефективний та неналежний спосіб захисту своїх прав.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Тобто право чи інтерес особи мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд в постанові від 21 жовтня 2020 року (справа №569/15147/17, провадження №61-39308св18).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не позбавлений можливості заявити позовні вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно у випадку відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, такий спосіб захисту невизнаного цивільного права буде ефективним та правильним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визнання права за позивачем спадкування всіх прав і обов`язків ОСОБА_9 , як єдиним спадкоємцем першої черги за законом (як просить позивач) в даному випадку не призведе до захисту прав позивача також із тих підстав, що саме його право на спадкування майна матері за законом не оспорюється та ніким не заперечується.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1218, 1261, 1268 ЦК Українисуд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування, як єдиним спадкоємцем першої черги за законом, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Старосинявський районний суд. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Головуюча суддя Галиш І.Б.