Справа № 703/1230/21
27 липня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Прилуцького В.О.
секретаря судового засідання Кочеткової І.В.
за участі:
позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства "АГРО - ПРОЯЛС" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-
Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй відповідно до державного акту від 7 листопада 2007 року належить земельна ділянка площею 3,3887 га, розташована в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради. 12 травня 2020 року їй стало відомо, що її земельну ділянку, самовільно було зайнято ФГ «Агро Проялс». Вона звернулась до ГУ Держгеокадастру у Черкській області із заявою про поведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Перевірку було проведено 12 жовтня 2020 року, якою було встановлено самовільне зайняття земельної ділянки відповідачем.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, направив до суду заяву, про відкладення розгляду справи, в зв`язку з активною фазою по збору урожаю.
Ст. 58 ЦК України вказує на те, що сторона, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ст. 61 ЦПК України).
Ч. 1 ст. 64 ЦПК України зазначає на те, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.
Суд, приходить до висновку, що неявка в судове засідання відповідача та не направлення свого представника, а також подача до суду повторних клопотань про відкладення розгляду справи є зловживанням процесуальними правами зі сторонни відповідача та спрямовані на штучне затягування розгляду справи.
Ч. 3, 4 ст. 44 ЦПК України вказує на те, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Cуд вважає клопотання відповідача таким, що спрямоване на затягування розгляду справи та причини неявки в судове засідання відповідача визнає не поважними.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце його засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України.
Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин; відповідач не подав відзив; а позивачка не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
З відповіді Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № К-4/329/0-0.19-8396/6-20 від 17 листопада 2020 року вбачається, що звернення ОСОБА_1 розглянуто та встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 3,3887 га ФГ «Агро Проялс». Посадових осіб викликано до служби з метою отримання пояснень та складання адміністративного протоколу (а.с.12).
З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 31-23-0-4-178/90-21 від 23 лютого 2021 року, вбачається, що звернення ОСОБА_1 розглянуто та результатом перевірки встановлено, що земельна ділянка площею 3,3887 га, самовільно зайнята ФГ «Агро Проялс» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Порушник викликався до Управління з контролю за використанням та охороною земель, однак, директор ФГ «Агро Проялс» Здоровко Є.В., або уповноважена особа до Управління з контролю за використанням та охороною земель не зявився. В зв`язку з цим, проінформовано Смілянстку місцеву прокуратуру про триваюче правопорушення вимог земельного законодавства (а.с.13).
Слід звернути увагу, що вказаний вище Акт Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (а.с.11) містить в собі відомості стосовно конкретної особи, яка самовільно зайняла земельну ділянку, що перебуває у власності позивачки ОСОБА_1 Фермерське господарство «Агро Проялс».
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 липня 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Спірні правовідносини стосуються порядку здійснення права власності та права користування земельною ділянкою та регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо режиму права власності та Земельного Кодексу України.
Земельний кодекс України визначає дві форми законного користування земельною ділянкою право власності або право користування земельною ділянкою.
Відповідно до ч.1 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Згідно п.г ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за порушення, зокрема самовільне зайняття земельних ділянок.
Згідно ч.1, п.п.3, 4 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Правовою підставою для пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом заборони відповідачу вчиняти будь які дії на земельній ділянці, яка належить позивачці є положення статті 152 ЗК України, яка вказує на те, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Належним обґрунтуванням позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є необхідність доказування наявності у фізичних осіб права власності на такі земельні ділянки, перешкод для реалізації права власності, наявність обставин, які підтверджують, що причиною виникнення цих перешкод є саме дії відповідача.
Статус ділянки, як самовільно зайнятої, визначається судом виходячи з відсутності правовстановлюючих документів на неї при одночасному використанні такої ділянки особою, яка є відповідачем у справі.
Згідно ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ст.126 ЗК України право власності користування земельною ділянкою оформлюється згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку є, як правило, підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятої земельної ділянки.
Як зазначив Верховний суд у постанові від 15 лютого 2018 року у справі № 910/5702/17, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно врахувати, що саме собою встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки, як самовільного її зайняття. При вирішенні спору про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.
Підставою для відмови у задоволенні позову про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки може бути не доведення існування предмета, стосовно якого заявлений позов, зокрема факту самовільного зайняття земельної ділянки з її точними параметрами як частини земної поверхні (розташування, площа, межі, конфігурація). Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 11.04.2019 у справі № 301/854/17.
За змістом ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Позивачка зазначає, що вона має намір самостійно використовувати належну їй земельну ділянку задля вирощування сільськогосподарської продукції. Однак, в зв`язку з тим, що відповідач ФГ «Агро Проялс» самовільно зайняв, належну їй земельну ділянку та здійснює там вирошування кукурудзи, вона позбавлена можливості проводити будь які роботи на зазначеній ділянці. В зв`язку з чим і звернулась до суду із даним позовом.
Згідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч.3 цієї статті).
Судом встановлено, що на виконання загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, рівності їх прав щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, доведення тих обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачка під час розгляду справи обґрунтувала та довела підстави, з яких позов пред`явлено та доведено факт самовільного зайняття саме відповідачем ФГ «Агро Проялс» земельної ділянки належної позивачці.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. ( ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦП України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За встановлених обставин справи стороною позивача було подано суду належні та допустимі докази для задоволення позовних вимог, стороною відповідача твердження позивачки не спростовані та жодних доказів на спростування тверджень позивачки до суду не надано.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та усунення перешкод у користування земельною ділянкою, належною їй, з боку відповідача ФГ «Агро Поялс».
Окрім того, позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ФГ «Агро Проялс» судовий збір в сумі 908 грн., сплачений нею при подачі позовної заяви та 3300 грн. витрат на правову допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивачка надала до суду копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 467 від 23 листопада 2010 року (а.с.4), договір про надання юридичних послуг від 09 квітня 2021 року (а.с.5-6), акт виконаних робіт № 23-ц від 12 квітня 2021 року (а.с.45) та квитанцію від 12 квітня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Громовій С.С. 3300 грн. (а.с.46), які також підлягають стягненню з відповідача.
Таким чином з відповідача ФГ «Агро Проялс» на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути 908 грн. судового збору та 3300 грн. витрат на правову допомогу, а всього4208 грн.
Напідставівикладеного,ст.16, 22,23,319, 321ЦКУкраїни,ст.78, 81, 91, 126, 152, 211, 212 Земельного кодексу України, керуючись ст.1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 254, 355 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства "АГРО - ПРОЯЛС" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовільнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2021 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький