Справа № 462/5971/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря - Ясниської В.Я.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , третя особа - державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання недійсними довіреності та договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в якому просить про усунення перешкод в користуванні 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 , про визнання недійсними довіреності від 10.05.2017 р., виданої ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , посвідченої державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А., зареєстрованої за № 3-130 та договору дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 13.06.2017 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. та про визнання за ним права власності на 2/3 частини даної квартири в порядку спадкування. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2001 р. йому належить на праві спільної часткової власності 1/3 частини кв. АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 - 2/3 частини даної квартири на підставі договору дарування від 13.06.2017 р., зареєстрованого та посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. В серпні 2019 року він дізнався, що відповідач ОСОБА_3 набув право власності на 2/3 частини спірної квартири, коли відповідач ОСОБА_3 замінив замки в квартирі, заховав правовстановлюючі документи на квартиру, всі квитанції про оплату за комунальні послуги і медичну документацію його матері ОСОБА_6 та чинить йому перешкоди у користуванні квартирою. Вважає довіреність на ім`я ОСОБА_5 та договір дарування 2/3 частини квартири недійсними, оскільки такі вчинені під впливом обману та за відсутності вільного волевиявлення, яке б відповідало внутрішній волі ОСОБА_6 . Покликається на те, що ОСОБА_3 вмовив свого знайомого ОСОБА_5 щоб він став "поручителем" на випадок ніби то позбавлення ним своєї матері 2/3 частини квартири та зняття її з реєстрації, а для цього його мати має оформити на ОСОБА_5 відповідну довіреність. ОСОБА_5 на його запитання про те, для чого він підписав договір дарування 2/3 частин квартири від імені матері ОСОБА_6 на користь відповідача ОСОБА_3 пояснив, що нотаріус і ОСОБА_3 йому неодноразово повторювали, що він є тільки поручителем і ніякого договору дарування частини квартири він підписувати не буде. Крім цього, ОСОБА_5 повідомив йому, що бажав допомогти відповідачу ОСОБА_3 , оскільки він заявив ОСОБА_5 , що протягом п`яти років позивач не навідується до матері, не допомагав їй матеріально, тощо, а тому, треба зробити так, щоб тітка ОСОБА_6 не залишилася самотньою. Також повідомив, що договору дарування не читав, якби читав, то ніколи б його не підписував. Позивач вважає, що його мати ніколи не подарувала б внукові ОСОБА_3 2/3 частини квартири, оскільки внук не брав жодної участі в її утриманні, не сплачував комунальних послуг, ніколи не допомагав матері коштами. А він, позивач, займаючись підриємницькою діяльністю, постійно надавав матері допомогу, за власні кошти здійснив поховання матері та організував поминальний обід. Зазначає, що мати йому повідомляла, що квартира буде належати тільки йому, оскільки його рідний брат - батько відповідача ОСОБА_3 , помер задовго до смерті матері, тому йому невідомо яким чином відповідач заволодів 2/3 частинами спірної квартири. Вважає, що мати, якби бажала подарувати ОСОБА_3 2/3 частин квартири, то безпосередньо підписала б договір дарування. Заявляє, що при укладенні договору ОСОБА_5 був не представником його матері, а представником ОСОБА_3 , який ввів в оману ОСОБА_5 . Тому, оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом спадкодавця ОСОБА_6 , просить визнати за ним право власності на 2/3 частин спірної квартири в порядку спадкування. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 14).

26.11.2019 року по справі постановлено ухвалу про витребування доказів (а.с. 50).

17.01.2020 року представником позивача ОСОБА_2 подано письмове клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи та витребування оригіналів документів, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи (а.с. 61-62).

17.01.2020 року по справі постановлено ухвалу про витребування оригіналів документів (а.с. 65).

21.02.2020 року представником відповідача ОСОБА_7 подано письмові заперечення проти клопотання представника позивача про призначення експертизи (а.с.76-77).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2020 р. призначено по справі посмертну судову почеркознавчу експертизу та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.187, 188).

29.12.2020 р. на адресу суду надійшов висновок експерта № 5750 від 18.12.2020 р. (а.с.191-195).

Ухвалою суду від 30.12.2020 р. поновлено провадження у справі.

05.04.2021 р. постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України подав відзив, в якому виклав письмові заперечення проти позову (а.с.31-34). Доводи, на яких грунтується позовна заява вважає безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він ніколи не брав жодної участі в утриманні ОСОБА_6 . Навпаки, він завжди навідувався до своєї бабці ОСОБА_6 , купував їй продукти харчування, допомагав по господарству, оскільки вона була особою похилого віку, хворіла і на вулицю вже не виходила. Знаючи, що він не має власного житла, його бабця виявила бажання подарувати йому належні їй 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Оскільки для оформлення договору дарування необхідно було зібрати повний пакет документів, зокрема і визначити ринкову вартість квартири, бабця вирішила скласти на його користь заповіт, видати довіреність на ім`я ОСОБА_3 на оформлення та отримання необхідних документів та довіреність на ім`я ОСОБА_5 на укладення договору дарування належної їй частки квартири на користь ОСОБА_3 10.05.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. був посвідчений заповіт, зареєстрований у реєстрі № 3-131, згідно якого ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_3 все її майно, в тому числі 2/3 частини спірної квартири. Нотаріусом було встановлено особу ОСОБА_6 та перевірено її дієздатність. У зв`язку з хворобою та похилим віком заповідача, заповіт було складено та посвідчено вдома за адресою: АДРЕСА_2 , про що зроблено відмітку у тексті заповіту. В той же день, 10.05.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. була посвідчена довіреність, відповідно до якої ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_3 подавати та отримувати від її імені необхідні заяви, в тому числі заяви, що стосуються її особистої власності, документи та довідки у відповідні установи та організації, отримувати правовстановлюючі документи на будь-яке належне їй майно та реєструвати їх у відповідних органах, отримувати дублікати документів, тощо. Довіреність зареєстрована у реєстрі за № 3-129, підписана ОСОБА_6 вдома у присутності нотаріуса. Крім цього, 10.05.2017 р. державним нотаріусом була посвідчена довіреність, зареєстрована у реєстрі за № 3-130, згідно якої ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_5 , відповідно до договору доручення, укладеного між ними в усній формі, подарувати йому, ОСОБА_3 , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири. Після того як ним, на підставі виданої ОСОБА_6 довіреності, були зібрані усі необхідні документи для укладення договору дарування та визначена ринкова вартість квартири, 13.06.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. був посвідчений договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_6 , від імені якої, на підставі виданої нею довіреності від 10.05.2017 р. діяв ОСОБА_5 , подарувала йому - ОСОБА_3 2/3 частини спірної квартири. Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №3-201, підписаний ним та ОСОБА_5 в присутності нотаріуса, особи встановлено, дієздатність та повноваження ОСОБА_5 та належність ОСОБА_6 відчужуваних 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 нотаріусом було перевірено. В цей же день нотаріусом було зареєстровано за ним право власності на 2/3 частини квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає безпідставними доводи позивача щодо вчинення довіреності та дарування внаслідок обману. Зазначає, що позивачем не доведено факту обману, умислу в діях відповідача ОСОБА_3 на вчинення обману та не спростовано належними та допустимими доказами презумпції правомірності договору. Щодо доводів позивача про те, що волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, то такі твердження також вважає безпідставними, оскільки свою волю на відчуження своєї частини спірної квартири на його користь ОСОБА_6 виразила ще до укладення договору дарування, заповівши йому належні їй 2/3 частини квартири. Крім цього, з моменту підписання ОСОБА_6 довіреності 10.05.2017 р., якою вона уповноважила ОСОБА_5 подарувати йому, ОСОБА_3 , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири, з вимогою про її скасування не зверталася. ОСОБА_5 , підписуючи договір дарування, діяв в межах наданих йому довіреністю повноважень, усвідомлював значення своїх дій, зміст договору йому було роз`яснено нотаріусом. Крім цього, позивач не навів жодних доказів, які б свідчили про те, що він, ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою. Просить в позові відмовити.

Позивач, 21.11.2019 р. в порядку ст. 179 ЦПК України подав відповідь на відзив, в якій виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведеним відповідачем у відзиві заперечень (а.с.48).

Відповідач ОСОБА_5 , в порушення будь-яких розумних строків для подання відзиву, по спливу більше, як півтора року з часу відкриття провадження та його присутності в підготовчому судовому засіданні, яке відбувалося 26.11.2019 р., лише 12.05.2021 р. подав відзив, в якому визнає позовні вимоги. При цьому, в судовому засіданні відповідач не навів поважності причин ненадання відзиву у встановлений судом строк, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Завідувач Першої Львівської державної нотаріальної контори Бояківський О.В. подав письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника нотаріальної контори (а.с.184).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги позовної заяви та пояснив, що з 1990 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом з батьками та братом ОСОБА_8 , на даний час зареєстрований за цією ж адресою. Після смерті батька в 2001 році, він і мати успадкували по 1/3 та 2/3 частин квартири відповідно. Він займається підприємницькою діяльністю і мав фінансову можливість надавати допомогу матері після смерті батька. Мама хворіла, але до 2017 року мама самостійно приходила до нього на роботу, з нею були хороші відносини. Таким чином, він кожен місяць по два або три рази приїждав до матері, оскільки проживав у дружини, допомагав матері, утримував її, надавав кошти на придбання ліків та виділяв по 1000 грн. щомісячно. Рідний брат ОСОБА_8 помер задовго до смерті матері. Мама перед смертю казала, що квартира тільки його. Про договір дарування дізнався через пів року з дня смерті матері. Він займався похованням матері разом з ОСОБА_3 , але видатки поніс виключно він. ОСОБА_3 - син покійного брата та внук ОСОБА_6 проживав в гуртожитку, з ним відносин не підтримує. Йому було відомо, що ОСОБА_3 переселився в квартиру матері, однак мати зазначала, що це тимчасово, на час ремонту у гуртожитку. Після похорону матері мав намір замінити ключі, з цією метою поїхав в квартиру, де був ОСОБА_3 , який заявив, що це все його, ключів йому не дав. Тому він доступу до квартири не мав, але в правоохоронні органи не звертався. Іншого житла він не має. Просить позов задовольнити.

Представник позивача - адвокат Лозинський І.П. в судовому засіданні підтримав вимоги позивача з мотивів, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Доповнив, що в один день, 10.05.2017 р. ОСОБА_6 підписала дві довіреності, при цьому перша довіреність на ім`я ОСОБА_3 , зареєстрована № 3-129, а друга - на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрована за №3-130. При цьому матір позивача була інвалідом ІІ групи та особою похилого віку, а тому не могла усвідомлювати, що підписує дві однакові за формою довіреності, але різні за змістом. Таким чином, на його думку відбулася підміна документів і відносно ОСОБА_6 вчинено обман. Зазначає, що відповідач ОСОБА_5 був представником не матері позивача, а відповідача ОСОБА_3 , який ввів в оману ОСОБА_5 . Натомість ОСОБА_5 , підписуючи договір дарування, не читав його, розумів, що він є лише поручителем. Заповіт стороною позивача не оспорюється, однак якби відбулося спадкування за заповітом, то його довіритель міг би претендувати на обов`язкову частку у спадщині, тому і внаслідок обману було видано довіреність на ОСОБА_5 та в подальшому внаслідок обману укладено договір дарування, з метою отримання ОСОБА_3 2/3 частини спірної квартири повністю. Відтак мав місце обман як з боку ОСОБА_3 так і з боку нотаріуса. На думку адвоката, якби ОСОБА_6 мала волевиявлення подарувати 2/3 частини своєї квартири своєму внуку, то вона б обов`язково подарувала свою частку безпосередньо відповідачу ОСОБА_3 , а не через посередника - відповідача ОСОБА_5 , який ще до подання позову заявив позивачу у його присутності, що він не знав який договір дарування він підписував. В судових дебатах адвокат заявив серед підстав, викладених у позовній заяві інші підстави для визнання довіреності та договору дарування недійсними, зокрема вчинення правочину сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, тобто удаваний (ч. 2 ст. 235 ЦК України) та вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ч. 1 ст. 232 ЦК України). Просить позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача ОСОБА_3 судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог. Пояснив суду, що до 2016 року вони з дружиною та мололітнім сином проживали в гуртожитку на АДРЕСА_3 . Його бабця ОСОБА_6 проживала за адресою: АДРЕСА_2 одна. Бабця була в хворобливому стані, важко пересувалася, сусідка ОСОБА_9 приходила до бабці, допомагала їй, приносила їсти, за що бабця платила з власних коштів. Однак сусідка поїхала в Італію, а бабця залишилася одна. В 2015 році він приїхав до бабці, в неї був незадовільний стан здоров`я, до літа наглядав за нею, привозив приготовану їжу та все необхідне. Позивач при цьому не відвідував свою маму, на його запитання чому він не відвідує свою маму та не допомагає їй позивач зазначив, що займався будовою. Бабця сказала, що буде переписувати квартиру на нього і запропонувала йому з сім`єю переселитися жити разом з нею. Відтак, він з дружиною і сином в 2016 році переїхали до баби, де проживали з нею, надавали допомогу та доглядали її до часу її смерті, до травня 2018 року. За три роки до його переїзду бабця з квартири вже не виходила. Баба казала, що ОСОБА_10 квартиру не перепише, бо з 2016 року він раз в рік заїждав до неї, жодної допомоги не надавав. Бабця вільно виявила бажання переписати квартиру на нього, тому склала і заповіт і довіреність на нього для оформлення і отримання документів і на ОСОБА_5 для укладення договору дарування. Ці документи були складені та посвідчені державним нотаріусом за адресою місця проживання бабці. При цьому бабця нотаріусу казала, що син її не відвідує, що вона не має підтримки від сина. Він заперечує будь-який обман в його діях як по відношенню до бабці, так і по відношенню до ОСОБА_5 , який є двоюрідним братом його покійного батька і який знав волю бабці на розпорядження квартирою саме на його користь, погодився на видачу довіреності на його ім`я і що він буде виступати від імені бабці при підписанні договору дарування. З ОСОБА_5 під`хали до нотаріуса, яка пояснила ОСОБА_5 що оформляється договір дарування, при цьому нотаріус давала ОСОБА_5 читати договір, він вільно міг ознайомитися з документами. Позивач одноосібно не займався похованням бабці, а разом з ним придбали все необхідне за бабцині кошти, тому не відповідають дійсності твердження позивача про понесення виключно ним видатків на поховання бабці. І участі в оплаті комунальних платежів позивач не брав, такі слачувалися за кошти бабці. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача - адвокат Балюк О.С. в судовому засіданні заперечила проти вимог позивача з мотивів, наведених у відзиві, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Зазначила, що позивач не цікавився своєю матір`ю, не відвідував її, не надавав жодної допомоги. А внук ОСОБА_3 з 2016 року проживав разом з бабцею, піклувався про неї, між ними були хороші відносини. ОСОБА_6 виразила свою волю на відчуження своєї частини спірної квартири на користь ОСОБА_3 ще до укладення договору дарування, заповівши йому належні їй 2/3 частини квартири. Крім цього, з моменту підписання ОСОБА_6 довіреності 10.05.2017 р., якою вона уповноважила ОСОБА_5 подарувати йому, ОСОБА_3 , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири, з вимогою про її скасування не зверталася. ОСОБА_5 , підписуючи договір дарування, діяв в межах наданих йому довіреністю повноважень, усвідомлював значення своїх дій, зміст договору йому було роз`яснено нотаріусом. Не відповідають дійсності і твердження позивача та його представника, що ОСОБА_5 не читав договору дарування. Так, в суді доведено, що ОСОБА_5 мав реальну можливість ознайомитися з таким договором, нотаріус надавав йому читати договір, що не заперечив ОСОБА_5 в судовому засіданні. А те, що він поспіхом читав договір та відсутність у нього часу, на що покликався ОСОБА_5 не може бути підставою для визнання недійсним договору. Не заслуговують на увагу мотиви позивача, який не оспорюючи заповіту, заявляє, що мав місце обман з метою заволодіння ОСОБА_3 всім спадковим майном, оскільки він мав право на обов`язкову частку у спадщині. Докази непрацездатності позивача в матеріалах справи відсутні і така обставина, при її наявності, не впливає на підстави визнання недійсними довіреності та договору дарування. Крім цього, позивач не навів жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою. Позивачу достовірно було відомо, що ОСОБА_3 проживає разом з його матір`ю з 2016 року і він, до дня смерті матері, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 не вживав жодних дій для відновлення прав своїх чи прав матері, якщо вважав, що права та інтереси його чи матері порушені. Таким чином, позивачем не доведено належними засобами доказування факту обману і наявність умислу на обман в діях ОСОБА_3 . Також, саме сторона, яка діяла під впливом обману, зокрема ОСОБА_5 має доводити факт обману. Крім цього, довіреність - односторонній правочин і такий не може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав позовні вимоги, зазначив, що він є двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 . Пояснив, що до нього під`їхав ОСОБА_3 , який є сином іншого двоюрідного брата, ОСОБА_8 , який помер і сказав, що ОСОБА_1 не приїждає протягом п`яти років до своєї мами ОСОБА_6 , а вона хвора і потребує допомоги. Зазначив, що він з сім`єю переїхав до баби і вона хоче подарувати йому квартиру. Він розумів, що виступить поручителем, так би мовити «підстраховка». Він погодився. На нього була видана довіреність, яку він не читав. При оформленні довіреності присутній не був. ОСОБА_11 сказав, що треба приїхати в нотконтору і підписати договір дарування. В нотаріуса він переглянув, перечитав договір, швидко підписав і пішов, це зайняло більше години. Нотаріусу і родичу довіряв. Нотаріус говорила, що це договір дарування, що ОСОБА_12 дарує частину квартири ОСОБА_13 через нього. Він мав можливість прочитати договір, ніхто силою договір не забирав, але він поспішав. Заявив, що він підписував договір як поручитель.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Лозинського І.П., пояснення відповідача ОСОБА_3 , його представника - адвоката Балюк О.С., пояснення відповідача ОСОБА_5 , свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , експерта ОСОБА_18 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2001 р. належить відповідно по 2/3 частини та 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.6), що і підтверджено копією реєстраційного посвідчення, виданого 12.11.2001 р. щодо права власності ОСОБА_1 (а.с.7).

10.05.2017 р. ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого все своє майно, в тому числі 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 заповіла внукові ОСОБА_3 , який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. вдома за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з хворобою та похилим віком заповідача. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 3-131 (а.с.37).

10.05.2017 р. ОСОБА_6 видала довіреність на ім`я ОСОБА_3 , яка посвідчена державним нотаріусом Цікало О.А., відповідно до якої ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_3 подавати та отримувати від її імені необхідні заяви, в тому числі заяви, що стосуються її особистої власності, документи та довідки у відповідні установи та організації, отримувати правовстановлюючі документи на будь-яке належне їй майно та реєструвати їх у відповідних органах, отримувати дублікати документів, тощо. Довіреність зареєстрована у реєстрі за № 3-129, підписана ОСОБА_6 вдома у присутності нотаріуса (а.с.38, 39).

Крім цього, 10.05.2017 р. державним нотаріусом була посвідчена довіреність, зареєстрована у реєстрі за № 3-130, згідно якої ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_5 , відповідно до договору доручення, укладеного між ними в усній формі, подарувати йому, ОСОБА_3 , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири (а.с.56) .

13.06.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. був посвідчений договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_6 , від імені якої, на підставі виданої нею довіреності від 10.05.2017 р. діяв ОСОБА_5 , подарувала ОСОБА_3 2/3 частини спірної квартири. Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №3-201, підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в пристуності нотаріуса, особи встановлено, дієздатність та повноваження ОСОБА_5 та належність ОСОБА_6 відчужуваних 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 нотаріусом було перевірено. В цей же день нотаріусом було зареєстровано за ним право власності на 2/3 частини квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.40, 41).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 14.09.2019 р., ОСОБА_3 набув у спільну часткову власність 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13.06.2017 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. (а.с.8).

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15.05.2018 р. (а.с.9).

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , третя особа - державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання недійсними довіреності та договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування.

В позовній заяві позивач, як на підставу своїх вимог, покликається на норми ст. ст. 203, 215, 230, 238 ЦК України та зазначає, що оспорювані довіреність та договір дарування були укладені шляхом обману та волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки якби вона бажала подарувати належній їй 2/3 частини спірної квартири своєму внуку ОСОБА_3 , то могла б зробити це без посередника.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Так, допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , як з боку позивача, так і з боку відповідача, крім ОСОБА_15 , підтвердили факт проживання відповідача ОСОБА_3 зі своєю сім`єю: дружиною та малолітнім сином разом з покійною ОСОБА_6 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 і підтвердили про наявність добрих відносин між ними та відсутність будь-яких конфліктів.

Свідок ОСОБА_14 - сусід покійної ОСОБА_6 дав показання, що відповідач ОСОБА_3 з сім`єю проживали у квартирі АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_6 , яка тяжко пересувалася, була хворою, мала надмірну вагу. Коли заходив у квартиру, то ОСОБА_6 не скаржилася, казала, що все добре у них з внуком ОСОБА_3 . Також свідок дав показання, що бачив у подвір`ї біля будинку автомобіль сина ОСОБА_10 , який раз на місяць і частіше, до смерті матері її відвідував.

Свідок ОСОБА_15 - дружина пасинка ОСОБА_1 , в суді дала показання, що в 2015 році вона разом з чоловіком і з двома дітьми проживали на АДРЕСА_2 , коли почали будівництво будинку в с. Сороки Львівські. Проживали в цій квартирі до 2016 року. Заявила, що позивач ОСОБА_1 до них приїжджав, допомагав, оплачував комунальні послуги. Їй відомо, що до смерті ОСОБА_6 хворіла, які саме захворювання їй не відомо, перебувала в лікарні, син ОСОБА_1 купував їй ліки, відвідував у лікарні. Зі слів її чоловіка ОСОБА_19 відомо, що похованням ОСОБА_6 займалися позивач та його дружина і несли усі фінансові витрати, так як позивач з дружиною є приватними підприємцями, тому мали таку можливість. Зі слів чоловіка ОСОБА_19 ій відомо, що ОСОБА_6 мала намір квартиру записати своєму сину ОСОБА_1 , з нею особисто на цю тему не розмовляла. На запитання адвоката свідок відповіла, що вона особисто від покійної чула, що до неї завжди приїждав ОСОБА_1 і від неї особисто чула, що квартиру запише сину ОСОБА_10 . При цьому, свідок заявила, що після 2016 року ні разу в квартирі ОСОБА_6 не була.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 підтвердили про те, що позивач ОСОБА_1 не відвідував матір, не надавав їй жодної допомоги, не піклувався про неї.

Так, свідок ОСОБА_16 , 1938 р.н. - рідна сестра померлої ОСОБА_6 дала показання суду, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , через дорогу, де проживала покійна сестра. Тому, часто, з періодичністю через день, відвідувала сестру, яка скаржилася, що є самотньою, що їй важко пересуватися, мало виходила на вулицю, що їй потрібно внука ОСОБА_11 . Мав місце приступ у сестри, під час якого син був відсутній, лише вона була присутня, лікарі швидкої медичної допомоги і сусіди. З 2016 року внук ОСОБА_3 разом з сім`єю проживав з сестрою, добре до неї ставилися, разом харчувалися, купували ліки, здійснювали за нею догляд. ОСОБА_11 з малого віку був з сестрою, вона ніколи на нього не ображалася. Відносини з ОСОБА_11 у сестри були прекрасні. До того як ОСОБА_11 вселився у квартиру, то сестра жила сама, сусідка ОСОБА_9 доглядала за нею, син не приходив. Вона особисто ОСОБА_10 ніколи в квартирі не бачила. Сестра пропонувала ОСОБА_11 записати на нього хату, склала заповіт. Нікому, крім ОСОБА_11 , сестра не хотіла дарувати квартиру. У квартирі вона більше нікого не бачила, ніякі посторонні особи в квартирі не проживали. Одного разу сестра попросила щоб вона зателефонувала до ОСОБА_10 і його покликала до неї, бо хоче його бачити. Вона телефонувала кілька разів, але сказали, що його немає, або вийшов, або на роботі немає. Одного разу таки додзвонилася і просила його приїхати до матері, на що він сказав, що буде їхати з роботи і заїде до мами. Коли на другий день прийшла до сестри, то вона сказала, що ОСОБА_21 так і не приїхав до неї.

Свідок ОСОБА_17 - син позивача, який проживає за адресою: АДРЕСА_5 дав показання, що бабця - ОСОБА_6 проживала за адресою: АДРЕСА_2 , відносини були добрі. До неї заходили він, внук ОСОБА_11 , її рідна сестра ОСОБА_22 . Відносини з ОСОБА_11 у бабці були добрі. Іра сусідка за нею доглядала, пізніше не мала змоги, то ОСОБА_11 привозив бабці їжу, яку готувала його дружина ОСОБА_23 . В 2016 році ОСОБА_11 з сім`єю переїхав проживати до бабці і до її смерті проживали з нею. Бабця скаржилася, що син ОСОБА_21 не приїждає до неї. Мав місце випадок, коли бабці викликали швидку допомогу, він заїждав у магазин щоб повідомити батька, але йому відповіли, що його немає. За квартиру та комунальні послуги сплачували за кошти бабці. На його думку, бабця мала намір подарувати квартиру внуку ОСОБА_11 .

Аналізуючи показання свідків, зокрема показання свідка ОСОБА_14 в тій частині, що ОСОБА_1 відвідував свою матір не узгоджуються з показаннями інших свідків, які тісно спілкувалися з покійною, перебували з нею в родинних відносинах і часто відвідували її у квартирі. При цьому свідок ОСОБА_14 заявив, що в квартирі ОСОБА_6 , з часу як вселився ОСОБА_3 був лише один раз, а відтак, суд приходить до переконання, що йому достовірно не відомі дані обставини, а такі грунтуються лише на припущеннях і наявність автомобіля у подвір`ї не може жодним чином свідчити про присутність ОСОБА_1 у квартирі матері, піклування про неї та наявність добрих відносин.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_15 , яка переважно у своїх показаннях покликалася на свого чоловіка ОСОБА_19 , як джерело, звідки їй відомі обставини, суд звертає увагу на те, що жоден з допитаних свідків: сусід ОСОБА_14 , рідна сестра покійної ОСОБА_16 , яка постійно відвідувала покійну, оскільки жила на цій же вулиці, син позивача ОСОБА_17 не підтвердили факту проживання у кв. 66 разом з ОСОБА_6 ОСОБА_15 з сім`єю. Крім того судом з`ясовано, що сім`я ОСОБА_25 були зовсім чужими людьми для ОСОБА_6 . Тому її показання щодо факту проживання в цій квартирі, щодо обізнаності про відносини покійної та сина і внука та щодо волі покійної на розпорядження своїм майном на користь виключно сина є суперечливі, не відповідають дійсним обставинам справи, не узгоджуються з показаннями інших свідків, відтак судом оцінюються критично і до уваги не беруться.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 суд бере їх до уваги, оскільки такі послідовні, не містять суперечностей, об`єктивно підтверджують встановлені дійсні обставини справи.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що з 2016 року внук ОСОБА_3 зі своєю сім`єю проживав разом з бабцею ОСОБА_6 , яка була хворою, що підтверджується медичною документацією, оглянутою в судовому засіданні, не виходила з дому, що і також підтверджується тими фактами, що заповіт і довіреності були посвідченні на дому за місцем проживання ОСОБА_6 , потребувала догляду, допомоги та підтримки і таку їй надавала сім`я відповідача ОСОБА_3 . Тому, відносини з внуком у ОСОБА_6 були добрі. Натомість позивач ОСОБА_1 не цікавився своєю матір`ю, не провідував її, не надавав жодної допомоги ні матеріальної, ні моральної, також не підтвердив належними доказами своїх покликань, що він за власні кошти організував поховання та поминки та сплачував комунальні послуги.

Доводи позивача про те, що волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі є безпідставними та не доведеними, оскільки свою волю на відчуження своєї частини спірної квартири на користь ОСОБА_3 . ОСОБА_6 виразила ще до укладення договору дарування, заповівши йому належні їй 2/3 частини квартири. Заповіту не змінювала і не скасовувала, що свідчить також про наявність добрих відносин з внуком до часу смерті. Також, з моменту підписання ОСОБА_6 довіреності 10.05.2017 р., якою вона уповноважила ОСОБА_5 подарувати ОСОБА_3 , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири, з вимогою про її скасування не зверталася.

Наведені обставини свідчать про те, що волевиявлення ОСОБА_6 на розпорядження своєю частиною квартири на користь саме внука ОСОБА_3 було вільним відповідало її внутрішній волі.

Суд звертає увагу на те, що не відповідають дійсності викладені позивачем в позовній заяві такі обставини: що позивач заховав медичну документацію, оскільки судом така витребовувалася не у відповідача, а саме у комунального некомерційного підприємства «5-та міська клінічна поліклініка м. Львова» і на виконання ухвали скерована до суду; що ОСОБА_3 вмовив свого знайомого ОСОБА_5 аби він став поручителем. Як встановлено судом, ОСОБА_5 не є знайомий ОСОБА_3 , а є родичем, двоюрідним братом покійного ОСОБА_8 і рівноцінно ж є двоюрідним братом і позивача ОСОБА_1 , тому така обставина була достовірно відома позивачу, однак неправдиво викладена у позовній заяві.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 в суді пояснив, що його мати до 2017 року приходила до нього в магазин, який розташований в центральній частині міста. Наведена позивачем обставина не відповідає дійсності, а спростовується рядом доказів: показаннями свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , письмовими доказами, даними медичної документації, які підтверджують той факт, що до 2016 року році матір позивача вже три роки не виходила на вулицю, мала надмірну вагу, страждала рядом захворювань, важко пересувалася по квартирі і по тій же причині заповіт та довіреності були посвідчені на дому за адресою її місця проживання.

В судовому засіданні позивач пояснював, що саме він після похорону матері мав намір замінити ключі, з цією метою поїхав в квартиру, де був ОСОБА_3 , який заявив, що це все його, ключів йому не дав. При цьому позивач в правоохоронні органи з приводу чинення йому перешкод у користуванні власністю не звертався. А в позовній заяві зазначає, що лише в серпні 2019 року дізнався, що ОСОБА_3 набув право власності на 2/3 частини спірної квартири.

Щодо стосується доводів позивача про те, що оспорювані довіреність та договір дарування були укладені шляхом обману, то суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК УКраїни, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Виходячи з положень Цивільного кодексу України у правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. На цих підставах необхідно виділити правочини, вчинені під впливом: помилки (ст.. 229 ЦК); обману (ст. 230); насильства (ст. 231); тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233), а також унаслідок зловмисної домовленості (ст. 232). Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представником однієї сторони з іншою стороною або внаслідок збігу тяжких обставин (кабальний правочин), є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним.

Так, судом встановлено, що 10.05.2017 р. державним нотаріусом була посвідчена довіреність, зареєстрована у реєстрі за № 3-130, згідно якої ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_5 , відповідно до договору доручення, укладеного між ними в усній формі, подарувати йому, ОСОБА_3 , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири.

Вказана довіреність була видана довірителем на підставі договору доручення, укладеного в усній формі між довірителем та повіреним, відповідно до вимог ст. ст. 1000-1009 ЦК України, у тексті довіреності чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному, тобто були дотримані всі передбачені законодавством України умови. І твердження відповідача ОСОБА_5 про те, що йому нічого не відомо про довіреність не відповідають дійсним обставинам справи.

Особа, яка видала довіреність, відповідно до ч. 1 ст. 249 ЦК України, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Так, ОСОБА_6 , з моменту підписання довіреності 10.05.2017 р., якою вона уповноважила ОСОБА_5 подарувати ОСОБА_3 належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири, з вимогою про її скасування не зверталася.

13.06.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. був посвідчений договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_6 , від імені якої, на підставі виданої нею довіреності від 10.05.2017 р. діяв ОСОБА_5 , подарувала ОСОБА_3 2/3 частини спірної квартири. Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №3-201, підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в присутності нотаріуса, особи встановлено, дієздатність та повноваження ОСОБА_5 та належність ОСОБА_6 відчужуваних 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 нотаріусом було перевірено. В цей же день нотаріусом було зареєстровано за ним право власності на 2/3 частини квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Будь-яких інших дій на підставі вказаної довіреності, які нею не передбачені, ОСОБА_5 не вчиняв.

Суд вважає безпідставними доводи позивача щодо вчинення довіреності та дарування внаслідок обману. Зазначає, що позивачем не доведено факту обману, умислу в діях відповідача ОСОБА_3 на вчинення обману та не спростовано належними та допустимими доказами презумпції правомірності договору. Крім того факт обману має доводити особа, що діяла під впливом обману, в даному випадку ОСОБА_5

ОСОБА_5 , підписуючи договір дарування, діяв в межах наданих йому довіреністю повноважень, усвідомлював значення своїх дій, зміст договору йому було роз`яснено нотаріусом, що підтверджується п.10 договору дарування частини квартири (а.с.40 зворот).

В розпорядженні нотаріуса на час укладення договору дарування був повний пакет документів, необхідний для укладення договору дарування, а саме: квитанції від 13.06.2017 р. про сплату відповідних платежів; копія паспорта ОСОБА_6 та індентифікаційного номера; копія паспорта ОСОБА_5 та ідентифікаційного номера; копія паспорта ОСОБА_3 та ідентифікаційного номера; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану; оригінал довіреності ОСОБА_6 , якого вона уповноважила ОСОБА_5 на підписання договору дарування частини квартири; копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей; копія довідки з місця проживання про склад сім`ї від 22.05.2017 р., з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично не проживає; копія свідоцтва про право на спадщину за законом та витяг про реєстрацію в спадовому реєстрі; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майо про реєстрацію права власності; звіт про оцінку майна, датований 06.06.2017 р.; копія технічного паспорта на квартиру; повний витяг з єдиного реєстру довіреностей (а.с.141-177).

Отже, на час складення заповіту, станом на 10.05.2017 р. був відсутній повний пакет документів, необхідний для укладення договору дарування, тому вважає належним пояснення відповідача та його представника у зв`язку з чим ОСОБА_6 особисто не підписала договір дарування в день складення заповіту та видачі довіреності на ім`я ОСОБА_5 . Крім цього, суд звертає увагу на відсутність прямих заборон в законодавстві України щодо посвідчення договорів, в яких від імені та в інтересах однієї із сторін діє повноважний представник на підставі довіреності.

Також не знайшли підтвердження в судовому засіданні твердження відповідача ОСОБА_5 , що він вважав, що підписав договір поруки. Такі доводи відповідача спростовуються копією договору дарування 2/3 частин квартири, згідно якого в п. 12 зазначено, що цей договір містить всі попередні домовленості між сторонами стосовно предмета цього договору, відміняє і робить недійсними зобов`язання, які могли бути прийняті або зроблені сторонами в усній чи письмовій формі до укладення цього договору. Сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються дарування предмета договору. Сторони стверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідвє їх інтересам та намірам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; що вони не мають заперечень щодо кожної з умов даного договору, умови договору є однаково зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальнее настання наслідків, які обумовлені у ньому; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та тлумачити умови цього договору та його правові наслідки, для кожної із сторін; усвідомлюють значення, зміст цієї нотаріальної дії, зміст роз`яснень нотаріуса. Зазначені у договорів обставини засвідчено особистими підписами сторін, в тому числі і підписом ОСОБА_5 , що свідчить про те, що він чітко розумів правову природу договору дарування, предмет договору і правові наслідки укладення даного договору.

Стороною позивача заповіт не оспорюється, в матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини був непрацездатний і мав право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до вимог 1241 ЦК України. А тому, не заслуговують на увагу твердження представника позивача, що договір дарування укладений під впливом обману з метою заволодіння відповідачем в повному обсязі 2/3 частинами квартири, без врахування обов`язкової частки позивача у спадшині.

Таким чином, державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. установив волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, встановила дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочинів, які вона посвідчувала: довіреність на ім`я ОСОБА_5 та договір дарування, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Відтак, оспорювані правочини були посвідчені нотаріусом, переконавшись, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 розуміють значення, умови правочинів та їх правові наслідки, про що свідчать особисті підписи ОСОБА_6 на довіреності та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на договорі дарування.

Згідно висновку експерта за результатами судової почеркознавчої експертизи № 5750 від 18.12.2020 р., який був підтриманий в судовому засіданні експертом ОСОБА_18 , запис «Могильнк» та підпис від імені ОСОБА_6 , розташовані в лінійці після слова «ПІДПИС»: довіреності ОСОБА_12 про уповноваження ОСОБА_5 подарувати належні їй на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 онукові ОСОБА_3 , складеної і нотаріально засвідченої 10 травня 2017 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. /реєстр. № 3-130/, виконані ОСОБА_12 під дією незвичних чинників природного характеру, якими могли бути як поважний вік і загальний хворобливий, так і надмірний психоемоційний стан особи в момент їх виконання (а.с.191-194).

Судом не встановлено будь-яких порушень закону нотаріусом під час нотаріального посвідчення оспорюваних правочинів.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Отже, доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_3 заволодів 2/3 частинами спірної квартири шляхом обману, вмовивши ОСОБА_5 підписати договір дарування та ОСОБА_5 був представником ОСОБА_3 , а не ОСОБА_6 під час підписання договору дарування є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 , підписуючи договір дарування 2/3 частин спірної квартири, діяв в межах довіреності, виданої ОСОБА_6 на його ім`я, діяв в інтересах ОСОБА_6 , усвідомлював значення своїх дій, зміст договору йому нотаріусом було роз`яснено, про що свідчить відмітка у п. 10 договору. Також не доведений належними засобами доказування факт, що ОСОБА_6 , видаючи довіреність на ім`я ОСОБА_5 діяла під впливом обману і наявність умислу в діях відповідача ОСОБА_3 . Крім цього, довіреність є одностороннім правочином і згідно роз`яснень, даних в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" норми ст. 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів, відтак відсутні законні підстави для визнання недійсними довіреності та договору дарування, відтак позов до задоволення не підлягає.

Також суд не бере до уваги покликання представника позивача - адвоката Лозинського І.П. в судових дебатах на інші підстави позову, ніж ті, які викладені у позовній заяві, зокрема вчинення правочину сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, тобто удаваний (ч. 2 ст. 235 ЦК України) та вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ч. 1 ст. 232 ЦК України), оскільки учасники судового розгляду мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позовні вимоги заявлені з підстав відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_6 та не відповідності її внутрішній волі на укладення оспорюваних правочинів та вчинення правочинів шляхом обману. Згідно вимог ст. 31 ЦПК України, позивач, до початку розгляду судом справи по суті має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Позивач не реалізував свої процесуальні права, не змінював підстав позову у відповідний процесуальний спосіб, тому суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу позову.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником 1/3 частини кв. АДРЕСА_1 , однак позивачем ОСОБА_1 не доведено факту чинення перешкод відповідачем ОСОБА_3 , суду не надано доказів на підтвердження наведеної обставини та відсутні будь-які звернення в правоохоронні орган з приводу чинення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що права та охоронювані законом інтереси позивача ОСОБА_1 не порушені, тому в позові слід відмовити повністю за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 6, 11, ч. 3 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215, 230, 391, ч. 1 ст. 626, 627, 29, 638, ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , третя особа - державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , визнання недійсними довіреності від 10.05.2017 р., виданої на ім`я ОСОБА_5 і посвідченої державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. зареєстрованої за № 3-130 та договору дарування 2/3 квартири АДРЕСА_1 від 13.06.2017 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. та визнання права власності в порядку спадкування відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , зареєстрований і проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , зареєстрований і проживає: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_3

Третя особа: державний нотаріус Першої львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. , м. Львів, вул. Саксаганського, 6.

Повний текст рішення складено 02.08.2021 р.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз