Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 297/491/16-ц

провадження № 61-11963ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року у складі судді Гецко Ю. Ю. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Кондор Р. Ю., Мацунич М. В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа - Нижньоремітська сільська рада Берегівського району, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивував посилаючись на те, що ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії 1У-ҐЗК від 12 жовтня 2000 року № 021447 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 0,1351 га. У вересні 2013 року між ним та ОСОБА_4 виник земельний межовий спір.

У 2015 році відповідач намагався встановити огорожу на межі земельних ділянок

та спорудив бетонний фундамент, однак після втручання Нижньореметівської сільської ради, він демонтував наземну частину фундаменту під огорожу, проте залишив залиту в землю частину фундаменту, яка перешкоджає позивачу належно користуватися належною йому земельною ділянкою. Крім того, відповідач самочинно побудував на відстані менше 20 метрів від межі його земельної ділянки надвірні споруди: гараж, свинарник, пташник та вбиральню.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 , самовільно здійснив переміщення меж та захопив частину його земельної ділянки, позивач просив зобов`язати відповідача знести/демонтувати самовільно збудовані надвірні споруди: господарську будівлю № 1, позначену на схему в додатку до експертизи № 1 та № 4, господарську будівлю № 2, позначену на схемі в додатку до експертизи № 1 та

№ 4, пташник, надвірну вбиральню, останки бетонного фундаменту.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2018 року залучено до участі у справі його правонаступників: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знести/демонтувати самовільно збудовані надвірні споруди: господарську будівлю № 1 позначену на схемі в додатку до експертизи № 1 та № 4, господарську будівлю № 2 позначену на схемі в додатку до експертизи № 1 та № 4, пташник, надвірну вбиральню, останки бетонного фундаменту. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із доведеності його позовних вимог.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року у частині зобов`язання відповідачів знести/демонтувати господарську будівлю № 1 позначену на схемі в додатку до експертизи № 1 та № 4, господарську будівлю

№ 2 позначену на схемі в додатку до експертизи № 1 та № 4, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 06 січня 2017 року № 272, спірні господарські будівлі і споруди побудовані з порушенням будівельних норм ДБН 360-92**. Разом з тим, знесення об`єкта самочинного будівництва є крайнім заходом впливу на особу, яка здійснила таке будівництво і можливо лише тоді коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , місцевий суд зазначеного не урахував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідачів знести/демонтувати господарські будівлі № 1 та

№ 2 позначені на схемі додатку до експертизи. Рішення суду першої інстанції у частині зобов`язання відповідачів знести/демонтувати самовільно збудовані приміщення: надвірну вбиральню та пташник, апеляційний суд вважав законним та обґрунтованим, оскільки згідно з висновком експерта зазначені господарські приміщення побудовані з порушенням будівельних та санітарних норм.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 березня

2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимоги про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, а саме зобов`язання відповідачів знести/демонтувати самовільно збудовані надвірні приміщення: свинарник, гараж, вбиральню та пташник. Рішення суду оскаржується заявницею в частині зобов`язання знести/демонтувати самовільно збудовані приміщення: вбиральню та пташник.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00х250=567 500,00) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень відмовити у відкритті касаційного провадження.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення

від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області

від 07 березня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа - Нижньоремітська сільська рада Берегівського району, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак