24.03.2021 Справа № 940/268/21
Провадження по справі № 2-з/940/3/21
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2021 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Косович Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, який вона подала до ОСОБА_2 про розділ майна подружжя, в якій просить накласти арешт на майно, яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності та зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , зернозбиральний комбайн НОМЕР_1 , загальний причіп КРЕОН 2Б-2500 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження даного майна, посилаючись на те, що відповідач до розгляду справи про розділ майна подружжя може зняти з реєстрації та реалізувати майно без її відому.

Дослідивши матеріали позовної заяви та вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема, те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

В своїй заяві заявник просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно сторін по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна подружжя та стороною заявника надано суду достатні докази на підтвердження того, що саме ці особи є власниками даного майна, проте, враховуючи те, що майно зареєстроване за відповідачем, існує ймовірність того, що останній може вчинити будь-які дії щодо його розпорядженням, зокрема, відчужити його на користь третіх осіб.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що предметом розгляду поданого позову є розділ майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , зернозбирального комбайну НОМЕР_1 , загального причіпу КРЕОН 2Б-2500, суд вважає, що вимоги заявника про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на дане майно та заборони на його відчуження є співмірними із заявленими позовними вимогами та вважає за необхідне їх задовольнити, наклавши арешт на майно, оскільки вбачається ймовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом заяви заявника.

На переконання суду, дані заходи забезпечення позову в достатній мірі відповідатимуть меті забезпечення позову та принципам розумності, а також достатньою мірою гарантуватимуть досягнення дієвості таких заходів забезпечення.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності та зареєстрована за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 46.

Накласти арешт на зернозбиральний комбайн JOHN DEERE 9640 I, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: м. Тетіїв, вул. Ломоносова, 3 Київської області (ПрАТ «Тетіївське РТП»).

Накласти арешт на загальний причіп КРЕОН 2Б-2500, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (ПрАТ «Тетіївське РТП»).

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1 , зернозбирального комбайну JOHN НОМЕР_4 та загального причіпу КРЕОН НОМЕР_5 .

Стягувачем за даною ухвалою визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстровану в АДРЕСА_3 .

Боржником за даною ухвалою визначитиОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання даної ухвали доручити Тетіївському районному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Строк пред`явлення ухвали до виконання 1 (один) рік.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя : Т.П.Косович