Справа №333/7440/20
Провадження №2/333/1318/21
рішення

Іменем України

27 липня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Бобко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570), до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.03.2011 року, -

встановив:

23.12.2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 820 грн. 18 грн. (8431, 53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2388,65 - заборгованість за нарахованими відсотками) та судові витрати, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 16.03.2011 року. У подальшому, ОСОБА_1 було встановлено початковий кредитний ліміт, який збільшився до 7 750 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними грошима на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі, не менше мінімального обов`язкового платежу. Однак, відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

29.12.2020 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

15.03.2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому остання просить суд поновити їй строк для подачі відзиву, враховуючи запровадження на території України посиленого карантину та самоізоляцію за місцем свого проживання, через те, що вона являється особою похилого віку, тому тривалий час не могла скористатися правової допомогою та своєчасно скласти відзив.

Суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 , враховуючи вказані обставини та поновив відповідачу пропущений процесуальний строк на подачу відзиву.

У своєму відзиві відповідач заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити у задоволені позову, виходячи з такого.

ОСОБА_1 вважає, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведені матеріалами, долученими до позовної заяви.

Вона дійсно у позивача підписала Анкету-заяву б/н від 16.03.2011 року про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. Проте, розмір та сума грошового кредиту в цій Анкеті-заяві взагалі не визначено. У подальшому їй було відкрито та видано банківську платіжну кредитну картку «Універсальна». Жодного договору із позивачем про надання банківських послуг вона не підписувала. Про те, що в Анкетi-заявi міститься вимога про приєднання до Договору з банком про надання банківських послуг їй роз`яснено не було, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та її прав як споживача банківських послуг на правдиву та достовірну інформацію про умови наданого банківського кредиту.

У вказаній Анкетi-заявi б/н від 16.03.2011 року зазначено, що нібито вона ознайомилась та погодилась з умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, але це не відповідає дійсності.

До позовної заяви як складову кредитного договору, позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2020-256, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів нею не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача. Банк не надав підтверджень того, що цi Умови та Правила були додатком до підписаноi мною анкети-заяви б/н від 16.03.2011 року.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не містить її підпису як позичальника, не датований як документ. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між нею та позивачем кредитного договору.

Невід`ємною частиною кредитного договору згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.2.1 Витягу з умов та Правил є Пам`ятка клієнта, яка видається позичальнику, що визначає, зокрема умови кредитування, вид кредитної картки. Така Пам`ятка у матеріалах справи відсутня, нею не підписувалась, що підтверджує відсутність між сторонами відносин кредитування.

З доданих позивачем до позовної заяви умов та Правил надання банківських послуг не вдається встановити, що саме цi Умови є невід`ємною частиною кредитного договору, оскільки на жодному з аркушів зазначених умов та Правил відсутній її підпис про ознайомлення з ними. Вона не згодна із розрахунком заборгованості, так як взагалі невідомо, в якому розмірі було надано кредит. У розрахунку заборгованості станом на 27.11.2015 року встановлена сума кредитного ліміту 3000 грн., а станом на 20.12.2017 року вже фігурує зовсім інша сума тіла кредиту у розмірі 7500 грн. (зміна кредитного ліміту). Банком не надано доказів того, з яких підстав відповідачу було підвищено без його згоди кредитний ліміт, невідповідність розрахунку кредитної заборгованості та того, що відповідач не був ознайомлений зі всіма істотними умовами договору.

Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані їй Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджено вказаних обставин.

Крім того, 15.03.2021 року ОСОБА_1 до суду надала заяву про застосування строків позовної давності, зазначаючи, що після укладання кредитного договору з позивачем шляхом підписання анкети-заяви банк не звертався до неї із вимогами про сплату коштів, та не надавав достовірних розрахунків такої заборгованості. Протягом трьох років позовної давності, визначених ЦК України позивач мав право звернутись з вимогами до суду про стягнення боргу за цим кредитним договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви вiд 16.03.2011 року, тобто строк позовної давності за вказаними вимогами сплив 16.03.2014 року. Проте з відповідною вимогою позивач не звернувся, тому пропустив строк позовної давності за вказаною вимогою. Згідно роздруківки виписки відбувалися списання відсотків за використання кредитного ліміту, проте вона не надавала позивачу таких повноважень. Жодних квитанцій, касових ордерів та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу за вказаним договором про надання банківських послуг особисто нею за її підписом за період з 16.03.2011 року по 16.03.2014 року позивачем до суду не надано та до позовної заяви не долучено. Тому строк позовної давності нею перервано не було.

30.03.2021 року представник позивача Меркулова В.В. до суду надала відповідь на заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначила, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давнiсть - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давнiсть - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давнiсть встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давнiсть, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюються в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 11.2021 року. Позивач же звернувся до суду із позовом до відповідача 21.12.2020 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду.

01.04.2021 року представник позивача Меркулова В.В. до суду надала відповідь на відзив, в якому вказала таке.

Щодо форми кредитного договору. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами Банку.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання мiж Банком та клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання с договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ послуг, Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі -Умови та Правила).

Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;_https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Вiдповiдачу було надано для ознайомлення Умовi та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорi банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднення до умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

Щодо посилання Відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів». Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Необхідно зауважити, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини.

Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто відповідач неправомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон.

Окрім того, в Анкетi-Заяві зазначено: "Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку..". Таким чином, підписавши Анкету-Заяву, відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту Відповідач прийняла умови договору та погодився з ними.

Щодо ознайомлення Позичальника з умовами кредитування. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 16.03.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та iнша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що «Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) згоден з умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були наданi менi для ознайомлення в письмовому вигляді...".

Також до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.

Додатково зауважуємо, що Пам`ятка Клієнта існує в єдиному примірнику, Вiдповiдач отримав її разом із кредитною картою у спеціальному конверті.

Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Приймаючи до уваги те, що за ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису Вiдповiдача в умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згiдний з умовами та тарифами, що Заява разом із Умовами та тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та с не допустимими доказами.

Вiдповiдач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг.

До суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всi операцii за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належним та допустимим доказом по справі.

Зауважує, що умови та правила надання банківських послуг затверджені чинним на момент їх прийняття Головою Правління АТ КБ "ПриватБанк" Дубілетом А.В.

Посилання Відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 вважає недоречною з огляду на наступне.

В зазначеній постанові ВСУ вказав: «Суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме цi Умови розумiв вiдповідач, підписуючи заяву позичальника».

Однак, в даній справі Позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку, яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг.

У заяві, підписаній Клієнтом зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з умовами та Правилами надання банківських послуг, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

Більш того, згідно Заяви Відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку.

Таким чином, твердження, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомленні відповідача з умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.2.4. договору встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Підпис Позичальника на заяві свідчить про те, що Позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього договору, у тому числі і тарифи і він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Крім того, Клієнт погодився із запропонованими тарифами, оскільки здійснював погашення заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, а саме:

- розрахування у торговельній мережі, приклад: 28/12/2014 Продукты: Продукти 50, г Запорожье, ул Северокольцевая, UAH 35.83;

- 12/09/2014 Снятие наличных в банкомате: супермаркета "Эконом плюс", Запорожье, ул. Космическая, д. 122 UAH 400.00;

- поповнення кредитного рахунку, приклад: 28/08/2015 Пополнение наличными своей карты в терминале самообслуживания: Запорожье, ул. Чумаченко, д. 12 , Отделение банка UAH 100.00 CR

- операції щодо автоматичного списання коштів з інших рахунків Відповідача на погашення заборгованості, приклад: 13/03/2018 Автоматическое погашение просроченной задолженности с карты НОМЕР_2 94.08

Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування.

Щодо права односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування. Підпис Позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що Позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Пунктом 1.1.3.2.3 Договору для ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки:

- у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору;

- у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору).

На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором.

Клієнт на сьогоднішній день не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття Клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача є необґрунтованими.

Щодо наданого Банком розрахунку заборгованості. Слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу.

До суду надано виписку по рахунку. Банківська виписка первинного документу, що підтверджено Переліком типових має статус документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи;

повідомлення банків;

виписки банків;

корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із виписки вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами.

Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо правомірності нарахування процентів до заборгованості за кредитним договором. Згідно з умовами договору Банком передано відповідачу кредитну карту із повним погашенням строком дiї до 11.2021 року, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві, умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах строки. Згідно з умовами Кредитного договору №б/н Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмiрi та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Отже, датою 11.2021 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому.

Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору визначені сторонами та зміст зазначених правових обґрунтувань, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти час фактичного користування кредитними коштами у Позичальника виникає щомісячно і на сьогоднішній день являється не припиненим.

Слід зауважити, що Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення з цього приводу не повинні прийматися судом до уваги.

Щодо посилання Відповідача на несправедливі умови кредитування.

Приписами ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі.

Звинувачення відповідача, що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами.

Доказів, що відповідач не мав можливості прочитати договір перед його укладанням до суду не надано.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Разом із позовною заявою до суду представником банку було подано про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлена судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась та не повідомила суд про причини неявки.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.ст. 76,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

16.03.2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У зазначеній Анкеті відсутній розмір бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна».

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами надання банківських послуг та Тарифами банка становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банка.

До кредитного договору банк крім заяви ОСОБА_1 . Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виписку по рахунку відповідача.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 16.03.2011 року станом на 02.11.2020 року заборгованість ОСОБА_1 складає 10 820 грн. 18 грн., з яких: 8431, 53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2388,65 - заборгованість за нарахованими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість по процентах за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.03.2011 року, посилався на Тарифи Банку, Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили якісь умови.

Суд вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено, що на підставі Анкети-заяви від 16.03.2011 року було надано наступні кредитні картки:

-НОМЕР_3 , дата відкриття 28.08.2014 року, термін дії до 04/18;

-НОМЕР_4 , дата відкриття 20.12.2017 року, термін дії до 11/21.

З руху коштів по карткам судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично почала користуватися карткою НОМЕР_3 з 29.08.2014 року, на якій було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 000 грн.

В Анкеті-заяві взагалі відсутні будь-які посилання на розмір процентів, які повинна сплачувати ОСОБА_1 при користуванні кредитом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, а також довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

На думку суду, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом у розмірі 2388,65 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у заяві від 16.03.2011 року. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не може вважатися у цій справі складовою частиною спірного кредитного договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Вказані вище висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

На думку суду не підлягає стягненню і сума у розмірі 8431 грн. 53 коп. У позовній заяві та відповіді на відзив представник позивача вказує, що зазначена суму - це тіло кредиту. Водночас, кредитний ліміт на картці ОСОБА_1 максимально був встановлений на рівні 7 750 грн., про що вказано і у позові. Тому, не зрозумілим є посилання банка, що 8 431 грн. 53 коп. - це тіло кредиту. Інші пояснення щодо складових зазначеної суми, представник банку не надав.

До суду надано виписку по рахунку відповідача. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із цієї виписки вбачається, що ОСОБА_1 знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами.

Під час аналізу зазначеної виписки судом встановлено, що за весь час користування кредитною карткою ОСОБА_1 всього:

- використала кредитних грошей на суму 12 434 грн. 50 коп.;

- поповнила кредитну карту на суму 11 849 грн. 43 коп.;

- відбулося автоматичне погашення кредитної картки на суму 10 158 грн. 15 коп., тобто ці грошові кошти були зняті з іншої картки відповідача;

- стягнуто процентів за користування кредитною карткою у сумі 18 853 грн. 58 коп.;

- стягнуто комісії у розмірі 540 грн.;

- стягнуто пені у розмірі 1 000 грн.

Тобто, фактично банком із кредитної картки ОСОБА_1 було стягнуто 20 393 грн. 58 коп. (18 853, 58 + 540 +1000), що взагалі не передбачено умовами договору.

Крім того, відповідач поповнила кредитну карту своїми грошовими коштами на загальну суму 22007 грн. 58 коп.

За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми у розмірі 8431 грн. 53 коп., нібито розмір тіла кредиту.

Стосовно застосування судом у даній справі позовної давності, про що наполягала сторона відповідача, суд зазначає таке.

За змістом статей 256, 261, 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц ( провадження № 14-96цс18).

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через необґрунтованість та недоведеність, тому відсутні підстави для застосування положення статті 267 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, у даному випадку стягнення судових витрат з відповідача не передбачено, враховуючи, що у задоволенні позову суд відмовляє.

Керуючись вимогами ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570), до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.03.2011 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.07.2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод