Номер провадження 22-ц/804/1032/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Лазаренко Д.Т.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2021 року у складі суду Ікорської Є.С., по цивільній справі про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

12 листопада 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що вона як донька ОСОБА_2 , на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 травня 2019 року отримувала стягнуті з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з 12 листопада 2018 року на період навчання. 09 листопада 2020 року вона отримала повідомлення Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі від 27 жовтня 2020 року про те, що у зв`язку із закінченням навчання у Маріупольському центрі професійно-технічної освіти її право на отримання аліментів припинено, проте, поновлення навчання дозволить їй звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Вказує, що вона з 01 жовтня 2020 року є студенткою ІІ курсу денного відділення Маріупольського електромеханічного технікуму, термін навчання з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2024 року. На теперішній час вона не має доходу, проживає окремо від батьків. Мати ніякої можливості надавати їй матеріальну допомогу не має, а відповідач має, оскільки має постійну роботу. У зв`язку з вказаним, позивач просить суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1250 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 листопада 2020 року, на період навчання у Маріупольському електромеханічному технікумі до 30 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 навчається на ІІ курсі денного відділення Маріупольського електромеханічного технікуму, у зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати доходи, потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також майновий стан відповідача, потребу в оплаті комунальних послуг, утримання дружини, яка потребує оперативного лікування, витрати на особисте лікування, хворіє на гіпертонічну хворобу, дійшов висновку про достатність стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, крім того просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 1500грн за участь представника в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав права приймати докази, надані відповідачем у не завірених копіях. Судом першої інстанції не вказано жодної конкретної обставини та посилань на докази, які надали суду підстави вважати, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у розмірі ? частини свого доходу. Без жодного доказу зміни майнового стану відповідача, стану його здоров`я, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення раніше встановленого розміру аліментів з ? частини до 1/6 частини заробітку. Позивачка не має власних доходів, а її матір не має можливості допомогти, так як сама є інвалідом і отримує мінімальну пенсію. Відповідач має постійне місце роботи та грошове забезпечення, як співробітник поліції, має пільги по оплаті комунальних послуг та медичному обслуговуванню. Той факт, що його дружина потребує оперативного лікування не впливає на обов`язок та можливість відповідача сплачувати аліменти.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21 липня 2000 року.

На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 травня 2019 року з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з 12 листопада 2018 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Листом від 27 жовтня 2020 року Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку із закінченням навчання у Маріупольському центрі професійно-технічної освіти її право на отримання аліментів припинено, поновлення навчання надає право для звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на період навчання.

З довідки, виданої Маріупольським електротехнічним технікумом, вбачається, що ОСОБА_1 навчається на ІІ курсі денного відділення Маріупольського електромеханічного технікуму, термін навчання з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2024 року.

До відзиву на позов про відсутність спроможності виплачувати аліменти в розмірі зазначеному позивачем, ОСОБА_2 надав довідку ОСББ «Крок-104» про місце проживання його з дружиною ОСОБА_4 ; роздруківку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 24 грудня 2020 року, що ОСОБА_4 за період з 1 по 4 квартал 2020 року доходу не має; направлення Медичного центру «Код Здоров`я» ОСОБА_4 на оперативне лікування; копії квитанцій про вартість обстеження; довідку ДУ «ТМО МВС України» від 05 січня 2021 року, про його перебування на диспансерному обліку в лікарні з приводу гіпертонічної хвороби.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Тобто нормами даної статті не передбачено обов`язку саме продовження навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

З аналізу наведеного, вбачається, що доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вказав жодної конкретної обставини, які б свідчили на користь зменшення раніше встановленого розміру аліментів з ? частини до 1/6 частини заробітку - непереконливі.

Позивач, посилаючись, що відповідач не надав, на її думку, належних доказів стосовно неспроможності надавати допомогу в розмірі ? частини своїх доходів, проте, в свою чергу не надала доказів відсутності можливості матері надавати допомогу. Посилання, в судовому засіданні, що матір є інвалідом і отримує мінімальну пенсію доказами не підтверджено.

Позивач не надала доказів неможливості проживати разом із батьками, які також проживають в м.Маріуполі, тобто в місті, де вона отримує освіту, що сприяло б зменшенню витрат на проживання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснила, що навчання в технікумі не пов`язано з контрактом і вона може отримувати стипендію, яку на теперішній час не отримує. Позивач не надала розрахунку розміру щомісячних витрат, які їй необхідні у зв`язку з продовженням навчання.

З огляду на вказане суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, якщо мають таку можливість.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач як батько, зобов`язаний утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, має змогу надавати таку допомогу, а тому повинен сплачувати аліменти, саме у розмірі 1/6 частини його заробітку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

Є.Є. Мальцева