Справа № 147/938/20
Провадження № 22-ц/801/1373/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Голоти Л. О.,

з участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б. І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Натальчук О. А. в залі суду в смт. Тростянець Вінницької області, повне судове рішення складене 19 квітня 2021 року,

у цивільній справі № 147/938/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Тростянецька селищна рада, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 10.5146 га (кадастровий номер №:01:001:0222), яка перебувала в користуванні померлого, відповідно до договору оренди землі №217 від 08.05.2014. Позивач зазначила, що вона з чоловіком спільно займалися фермерським господарством до дня його смерті. ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла спадщину, вступивши в управління і володіння спадковим майном, однак оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не має можливості з тієї причини, що екземпляр наказу зазнав технічних ушкоджень. З огляду на вищезазначені обставини та в силу чинного законодавства ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з метою захисту свого права на спадщину.

Просила визнати за нею право оренди на земельну ділянку площею 10,5146 га, яка перебувала у користуванні померлого ОСОБА_4 , відповідно до договору оренди землі №217 від 08.05.2014, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, не надано доказів утворення фермерського господарства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . На день звернення позивача до суду та на день прийняття судом рішення нею не надано жодного доказу її звернення до орендодавця чи його правонаступників для укладання додаткової угоди до договору оренди землі. До того ж позивачем не доведено неможливості оформити спадщину після смерті ОСОБА_4 в органах нотаріату.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що виходячи із оскаржуваного рішення, від усіх учасників судової справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність (заяви від учасників надійшли до суду в лютому місяці 2021 року). Разом із тим, суд не проводив розгляд справи за наявними матеріалами справи, а неправомірно затягував розгляд з невідомих підстав, що призвело до того, що термін дії договору оренди земельної ділянки вичерпав свій строк і фактично вчасно нею не було укладено додаткову угоду, не з її вини. Вважає, що судом при винесенні рішення не було враховано її конституційні права на розпорядження спадковим майном. Вказує, що на виконання вимог ЦПК нею, як спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений шестимісячний строк було подано заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки, площею 10,5146 га, після смерті її чоловіка. Проте отримала відмову у вчинені нотаріальної дії від 16.10.2020 №114/02-31. За власною ініціативою судом було залучено в якості третіх осіб Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та Тростянецьку селищну раду, що свідчить про можливість суду за власною ініціативою залучати сторони та витребувати необхідні докази. З огляду на цю обставину, на думку скаржника, вбачається зацікавленість суду у затягуванні розгляду справи та упередженому розгляді. Зазначає, що її звернення до суду аргументоване тим, що ведення фермерського господарства є основним джерелом їхнього з сім`єю заробітку. Звертає увагу, що як ЦК України, так і іншими законодавчими актами передбачено перехід права на оренду земельної ділянки в спадщину. Суд у своєму рішенні визнає факт наявності обґрунтованої відмови нотаріуса та право позивача на спадкування договірних зобов`язань, але разом із тим відмовляє в задоволенні позовних вимог. Отже вважає, що свідоцтво на спадщину є тим доказом, що саме вона є спадкоємцем померлого. Разом із тим отримати свідоцтво в нотаріуса вона не мала можливості і саме тому змушена була звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів. Проте вказана обставина не була врахована судом першої інстанції.

Впродовж встановленого судом апеляційної інстанції строку відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшов.

У надісланих на адресу Вінницького апеляційного суду поясненнях третя особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області вважає рішення суду першої інстанції таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що 12.05.1974 у Довжоцькій сільській раді Ямпільського району Вінницької області ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №6. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Згідно з договором оренди земельної ділянки без зазначення номера та дати, який зареєстровано 16.07.2014, між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та орендарем ОСОБА_4 відповідно наказу Головного управління Дерземагенства у Вінницькій області від 05.10.2013 №:01:001/00001038 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель резервного фонду Будянської сільської ради загальною площею 10,5146 га, кадастровий номер::01:001:0222 (а.с.34-40).

З Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 28.10.2019 р. вбачається, що строк дії договору від 08.05.2014 №217 закінчується 07.05.2021 (а.с.34).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Довжок Ямпільського району помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 14.09.2018 Виконавчим комітетом Довжоцької сільської ради Ямпільського району Вінницької області (а.с.30).

Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки, площею 10,5146 га, кадастровий номер::01:001:0222, після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

У постанові приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Бешинської Г. А. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16.10.2020 №115/02-31 вказано, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки у зв`язку з відсутністю у спадкоємця Наказу Головного управління Держемагенства у Вінницькій області від 05.10.2013 №:01:001/00001038, на підставі якого посвідчено договір оренди землі (а.с.41).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_4 вони займалися фермерським господарством та після його смерті позивач продовжувала їх спільну справу, а саме вирощувала сільськогосподарські культури. Однак, ОСОБА_1 на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, не надано доказів утворення фермерського господарства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . На день звернення позивача до суду та на день прийняття судом рішення нею не надано жодного доказу її звернення до орендодавця чи його правонаступників для укладання додаткової угоди до договору оренди землі. До того ж позивачем не доведено неможливості оформити спадщину після смерті ОСОБА_4 в органах нотаріату.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право оренди земельної ділянки, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Згідно із статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного фонду власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі», право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного Кодексу України та цього Закону.

Наданий договір оренди не містить заборони щодо переходу права на оренду земельної ділянки до спадкоємців.

Разом з тим, ОСОБА_1 в своєму позові посилається на те, що спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_4 вони займалися фермерським господарством та після його смерті позивач продовжувала їх спільну справу, а саме вирощувала сільськогосподарські культури.

Так, у постанові від 30 червня 2020 року у справі №927/79/19 (провадження №12-21гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію на земельних ділянках, наданих їм в оренду для ведення фермерського господарства. При цьому фермерське господарство створюється після набуття громадянином, який виявив бажання створити фермерське господарство, права користування земельною ділянкою. Землі фермерського господарства складаються у тому числі з земельних ділянок, що використовуються ним на умовах оренди. Право користування такими земельними ділянками зазначається в його статуті, який має містити відомості про земельну ділянку, а також строк, на який передається це майнове право.

Після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації такого права, яка проводиться державним реєстратором у порядку, передбаченому Законом України від 1 липня 2004 р. №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі договору оренди землі та інших документів, що згідно із законодавством підтверджують набуття права оренди земельної ділянки.

У постанові від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц (провадження №14-63цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла правових висновків, що право постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. Оскільки після проведення державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи право постійного користування земельною ділянкою, наданою засновникові для ведення такого господарства, набуває останнє, смерть засновника селянського (фермерського) господарства не породжує у спадкоємців права успадкувати право постійного користування земельною ділянкою, яку засновник отримав для ведення зазначеного господарства та створив (зареєстрував) останнє.

Статтею 7 Закону України від 19 червня 2003 №973-IV «Про фермерське господарство» визначено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. За цим Кодексом громадянину-засновнику фермерського господарства гарантується право отримати в оренду для ведення такого господарства земельні ділянки державної чи комунальної власності. Договір оренди щодо використання таких земель укладається як з орендарем з фізичною особою. Цей громадянин на отриманих земельних ділянках створює надалі фермерське господарство.

Статтею 19 Закону України «Про фермерське господарство визначено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами цього господарства до його складеного капіталу.

Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина перша статті 20 Закону України «Про фермерське господарство»).

Однак, позивачем на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, не надано доказів утворення фермерського господарства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а смерть засновника селянського (фермерського) господарства не породжує у спадкоємців права успадкувати право користування земельною ділянкою, яку засновник отримав для ведення зазначеного господарства та створив (зареєстрував) останнє.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.01.2021 визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 для дачі особистих пояснень, однак остання в судове засідання не з`явилась, що позбавило місцевий суд з`ясувати обставин, на які посилається позивач.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що суд не проводив розгляд справи за наявними матеріалами справи, а неправомірно затягував розгляд з невідомих підстав, що призвело до того, що термін дії договору оренди земельної ділянки вичерпав свій строк, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що на виконання вимог ЦПК України нею, як спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений шестимісячний строк було подано заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки, площею 10,5146 га, після смерті її чоловіка, однак доказів на підтвердження цих обставин не надає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть (а.с.30).

Проте, з копії постанови приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Бешинської Г. А. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16.10.2020 №115/02-31 вбачається, що відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки позивач отримала лише в 2020 році.

Апеляційний суд зазначає, що цивільний процес здійснюється на засадах змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які спрямовані на незгоду із судовими рішеннями у справі, апеляційний суд зазначає, що суд повно встановив обставини справи, надав належну оцінку доводам позивача та наданим у справі доказам, правильно здійснив тлумачення норм матеріального і процесуального права і застосував їх до спірних правовідносин.

З урахуванням фактичних обставин справи, яка переглядається, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 липня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

Л. О. Голота