ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9485/21
провадження № 2/753/6588/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Лаптєвої Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 , доводиться братом позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 травня 2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, на підставі якої заведена Державним нотаріусом була заведена спадкова справа зареєстрована у спадковому реєстрі за № 65848310 від 20 травня 2020 року. Під час вчинення вказаної нотаріальної дії позивач довідався про існування арешту та заборони на відчуження на все майно, що належне померлому, а саме на 1/4 частину житлового будинку та 1/4 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цього нотаріусом було відмовлено у прийнятті спадщини від ОСОБА_2 .

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві із запитом про надання інформації на підставі чого був накладений арешт на майно померлого та зняття обтяження.

У відповідь який повідомлено про те, що вказане виконавче провадження про накладення арешту на будинок та земельну ділянку перевірити неможливо тому що сплинув строк зберігання вказаного провадження і по спливу строку, а саме 3-х років було знищено. Та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна.

Отже позивач не має можливості отримати свідоцтво на прийняття спадщини та здійснити державну реєстрацію оскільки на вказане майно накладено арешт тому вирішити питання в позасудовому порядку не можливо, що стало підставою про звернення до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.05.2021 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Від представника відповідача Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився надав до суду листа про розгляд справи у його відсутність, думку щодо позовних вимог не зазначив.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до таких висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 доводиться братом позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі постанови №14988171 від 10.02.2010 ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на спадщину за заповідом належали:

- земельна ділянка площею 0,0564 Га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :63:435:0008;

- житловий будинок АДРЕСА_1 .

20 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, на підставі якої заведено спадкову справу від 20 травня 2020 року.

Державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори оформлення спадщини встановлено про існування арешту та заборони на відчуження на все майно, що належне померлому, а саме на 1/4 частину житлового будинку та 1/4 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого нотаріусом було відмовлено у прийнятті спадщини від ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звертався до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві із запитом про надання інформації на підставі чого був накладений арешт на майно померлого та зняття обтяження.

З відповіді Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві вбачається, що вказане виконавче провадження про накладення арешту на будинок та земельну ділянку перевірити неможливо, тому що сплинув строк зберігання вказаного провадження і по спливу строку, а саме 3-х років було знищено. Та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 9.9. Порядку №2274/5 у редакції чинній на дату завершення виконавчого провадження строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих провад жень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Таким чином судом встановлено, що виконавче провадження є завершеним, оскільки факт його завершення за наслідком спливу, зокрема трирічного строку, є підставою для його знищення, виконавчі провадження, в тому числі про стягнення виконавчого збору відсутні, відповідно підстави для продовження дії арешт майна позивача відсутні, оскільки арешт носить тимчасовий характер та застосовується для забезпечення виконання зобов`язань.

У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

Таким чином, з огляду на те, що обставини на підставі яких було накладено арешт на нерухоме майно померлого станом на сьогоднішній день відпали, виконавче провадження у межах якого накладався арешт завершене, а продовження дії арешту на вказане нерухоме майно порушує права позивача, як спадкоємця щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту нерухомого майна належного померлому ОСОБА_2 за життя, накладеного на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві №14988171 від 10.02.2010, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №24961006 від 27.07.2010.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов-задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна належного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладеного на підставі постанови №14988171 Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 10.02.2010, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №24961006 від 27.07.2010.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: