Провадження № 2/522/6967/21
27 липня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Павлик І.А.
секретаря судового засідання Середи А.В.,
відповідач у судове засідання не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
04.06.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 11.09.2020 на підставі договору купівлі-продажу № 1055 ОСОБА_1 став власником квартири під АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано у визначеному законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2021 № 257378105. Разом з тим, раніше в зазначеній квартирі проживав відповідач, який досі там зареєстрований, хоча не проживає в квартирі та не сплачує витрати на утримання житлового приміщення, не є членом сім`ї позивача, будь-які договірні зобов`язання між сторонами відсутні. Зазначені фактичні обставини вказують на те, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 порушує права позивача, як власника квартири, що пов`язані з надмірною сплатою комунальних послуг та неможливістю повною мірою розпорядитися належним на праві власності майном. Тому, позивач змушений звернутись до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом.
17.06.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
27.07.2021 в судове засідання з`явився позивач, який підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Відповідач у судові засідання призначені на 07.07.2021 та на 27.07.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи сповіщений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Судом встановлено, що 11.09.2020 на підставі договору купівлі-продажу № 1055 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., ОСОБА_1 став власником квартири під АДРЕСА_1 . На підтвердження даного факту позивач надав до суду засвідчену належним чином копію договору купівлі-продажу квартири та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.09.2020 № 223675323.
Факт реєстрації місця проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується довідкою (випискою із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та довідкою від 30.06.2021 № П1-158239-ю/л Департаменту надання адміністративних послуг ОМР.
Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим житлом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , ніколи з ним не проживала та спільного господарства не вели та не ведуть. Проте факт реєстрації в квартирі відповідача порушує права позивача, як власника квартири, що пов`язані із надмірною сплатою комунальних послуг та неможливістю повною мірою розпорядитися належним на праві власності майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Разом з тим, відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. А відтак, вимога позивача, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, відповідно до якого воно, після набрання ним законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , з огляду на вище викладене не підлягає задоволенню. Оскільки, саме рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для позбавлення права користування житловим приміщенням особи, а тому у встановлені порядку його виконання не має потреби.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачана користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) 908,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.
Повний текст рішення суду буде складений протягом п`яти днів.
Суддя І.А. Павлик
Повний текст рішення складено 30.07.2021.