Ухвала

28 липня 2021 року

м. Київ

справа № 576/2615/20

провадження № 61-11981ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Страшка Олега Володимировича на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Глухівська організація інвалідів та ліквідаторів Чорнобильської катастрофи», треті особи: ОСОБА_2 , Глухівська районна державна адміністрація, про визнання недійсним рішення загальних зборів та скасування державної реєстрації змін про юридичну особу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним рішення загальних зборів Громадської організації «Глухівська організація інвалідів та ліквідаторів Чорнобильської катастрофи» (далі - ГО «Глухівська організація інвалідів та ліквідаторів ЧК» від 24 липня 2020 року № 1 і скасувати державну реєстрацію змін про керівника ГО «Глухівська організація інвалідів та ліквідаторів ЧК», що була проведена на підставі вказаного рішення.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 20 грудня 2017 року на загальних зборах її обрано головою ГО «Глухівська організація інвалідів та ліквідаторів ЧК». В подальшому вона дізналася про те, що відбулися загальні збори, на яких прийнято рішення про зміну керівника. Проведення цих зборів, зміна керівника, а також державна реєстрація змін (щодо керівника) були проведені з грубим порушенням статуту організації. Зокрема, вона не писала заяви про дострокове складання повноважень голови організації. Питання про порушення нею статуту ніким не розглядалося. Більшістю членів громадської організації не ініціювалися збори з питання зміни керівника. До того ж її не було запрошено на ці збори, як і більшість членів організації.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 06 липня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Страшка О. В. залишено без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2021 року - без змін.

13 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Страшок О. В. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання недійсним рішення загальних зборів щодо зміни керівника громадської організації та скасування державної реєстрації змін про юридичну особу.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків щодо неправомірності проведення загальних зборів юридичної особи без додержання вимог статуту, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 03 квітня 2018 року у справі № 908/1323/16, від 12 квітня 2018 року у справі № 914/1968/16, від 26 квітня 2018 року у справі № 910/8091/17, від 02 травня 2018 року у справі № 912/3133/16, від 19 грудня 2018 року у справі № 918/13/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 914/921/18, від 22 травня 2019 року у справі № 905/691/18, від 16 жовтня 2019 року у справі № 908/2753/18, від 24 жовтня 2019 року у справі № 927/807/18, від 13 лютого 2020 року у справі № 916/524/19, від 16 червня 2020 року у справі № 911/1089/19, від 18 червня 2020 року у справі № 922/298/19, від 11 серпня 2020 року у справі № 922/333/19, не заслуговують на увагу, оскільки судами попередніх інстанцій в цій справі встановлено, що обрання нового голови громадської організації було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та згідно з установчими документами громадської організації. Тобто висновки судів попередніх інстанцій в цій справі не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у вказаних постановах, а доводи заявника з посиланням на згадані постанови зводяться до незгоди з установленими судами попередніх інстанцій обставинами цієї справи.

Крім того, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постанові Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції в постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Страшка Олега Володимировича на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Глухівська організація інвалідів та ліквідаторів Чорнобильської катастрофи», треті особи: ОСОБА_2 , Глухівська районна державна адміністрація, про визнання недійсним рішення загальних зборів та скасування державної реєстрації змін про юридичну особу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко