Справа № 355/899/20
Провадження № 2/355/126/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Коваленка К.В.

за участю секретаря судового засідання Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (правонаступник ПАТ «Експобанк») про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 29.07.2020 року звернулась до суду з позовною заявою про визнання договору поруки припиненим.

Просить суд визнати Договір поруки від 18.03.2008р., укладений на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Договором кредиту №79/2008 USD, між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 припиненим з 19.12.2008р. припиненим та стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 840.80 грн..

В судове засідання позивач не з`явилась, про день та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. До суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, а відповідачі, в судове засідання не з`явились, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити заочне рішення).

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов немотивованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

18.03.2008р. між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту №79/2008 USD, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 21264 доларів США для придбання транспортного засобу CHERY AMULET, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1597, 2008 року випуску. Строк повернення кредитних коштів у вигляді ануїтентних платежів до 17.03.2015 року В забезпечення зобов`язань того ж дня укладено Договір застави предметом якого є вищезазначений транспортний засіб.

Так, 18.03.2008р. між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки, згідно якого ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання як поручитель перед банком за виконання за виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_2 . У випадку порушення позичальником зобов`язань, ОСОБА_1 несе солідарну відповідальність перед позичальником.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 15.11.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» за Договором №79/2008 року заборгованість в розмірі 363541,30 грн. та судові витрати. На виконання рішення 12.12.2012 р. видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» суми боргу та відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 06.08.2018р. замінено стягувана ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» на ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» у виконавчому листі, виданого Баришівським районним судом Київської області 12.12.2012р.

Постановою Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №57502587 від 24.10.2018 р. з примусового виконання виконавчого листа виданого Баришівським районним судом Київської області 12.12.2012р. про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 250 000,00 грн.

Мотивуючи свої вимоги позивач зазначає, що всупереч статті 569 ЦК України кредитор звернувся до суду з вимогою про стягнення з неї як з поручителя суми боргу за Договором кредиту, чим порушуються її законні права та інтереси, оскільки станом на сьогоднішній день вона позбавлена права користуватися, розпоряджатися та вільно володіти об`єктами нерухомого майна та у зв`язку з тим, що у рамках виконавчого провадження накладено арешт на її майно та кошти, оскільки здійснюється примусове виконання незаконного рішення Баришівського районного суду Київської області від 15.11.2012 року. Дане рішення ухвалено Баришівським районним судом Київської області з порушення норм чинного законодавства України так як на день звернення до суду з позовною заявою Договір поруки від 18.03.2008 року фактично припинений оскільки кредитор мав звернутися до неї як до поручителя протягом трьох років з 22.07.2008 року, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінюючи дані висновки , суд зазначає, що дійсно з позивача відповідно до рішення Баришівського районного суду Київської області від 15.11.2012 року проводиться стягнення.

Дане рішення суду, позивачем не оскаржено та набрало законної сили, а отже є обов`язковим до виконання.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі № 522/1528/15-ц.

Таким чином позивач повинна була доводити порушення свого права в справі №1001/988/2012, що розглядалась Баришівським районним судом Київської області в 2012 році.

У цій справі позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності. Натомість у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в іншій справі №1001/988/2012, що є неприпустимим.

Тому суд вважає, що позивач не довела порушення свого права або інтересу, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (правонаступник ПАТ «Експобанк») про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко