Справа № 204/3595/20
Провадження № 2/204/164/21 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 281965 грн. 30 коп., збитки в розмірі 71237 грн. 14 коп., а разом 353202 грн. 44 коп., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до усної домовленості, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кілька договорів позики, а саме: від 24 липня 2018 року на суму 8 000 (вісім тисяч) пол. США. від 24 липня 201 8 року на суму 1 000 (одна тисяча) дол. США, від 18 червня 2019 току на суму 1 100 (одна тисяча сто) дол. США та від 09 серпня 2019 року на суму 500 (п`ятсот)дол. США. Загальна сума взятих у борг коштів складає 10 600 (десять тисяч шістсот) дол. США, що на 06 червня 2020 року еквівалентно 281 965 (двісті вісімдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 30 коп. (курс НБУ на 06.06.2020 - 26,6005). На підтвердження передачі коштів відповідач надала чотири розписки складені і підписані нею особисто.Одразу ж після закінчення строку на повернення боргу, а також відповідно до ст. 1049 ЦК України, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак на сьогоднішній день, всупереч вимогам чинного законодавства, ця вимога була проігнорована. Таким чином, розмір збитків на 06 червня 2020 року склав 71 237 грн. 14 коп. Починаючи з наступного дня повернення боргу, позивач неодноразово звертався до заповідачки з вимогою повернути йому позичені їй кошти, однак на сьогоднішній день, всупереч вимогам чинного законодавства, ця вимога була проігнорована та залишена без задоволення, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду.

Відповідачкою було надано письмові пояснення, в яких вона просила відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вищевказаного зазначила, що оскільки з розписок неможливо ідентифікувати особу, яка нібито передала відповідачці грошові кошти, вважає, що дані розписки не можуть бути визнані судом договором позики, який породжує правовідносини з приводу виконання договору позики між позивачем і відповідачкою, у зв`язку з чим у позивача відсутні правові підстави для стягнення грошових коштів з відповідача на свою користь, тому заявлені позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник ОСОБА_3 надав заяву, в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить її задовольнити, а справу розглянути без його участі. Крім цього зазначив, що в позовній заяві прізвище відповідачки зазначено з помилкою, а саме правильним прізвищем відповідачки є « ОСОБА_2 ».

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник ОСОБА_5 надала клопотання, в якому просила розгляд справи провести без участі відповідачки та її представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідачка отримала від відповідача в борг кошти: 24 липня 2018 року у розмірі 8000 тис. доларів США на строк до 31.07.2019 року; 24 липня 2018 року у розмірі 1000 тис. доларів США на строк до 31.07.2019 року; 18 червня 2019 року у розмірі 1100 тис. доларів США на строк до 02.09.2019 року; 09 серпня 2019 року у розмірі 500 доларів США на строк до 06.09.2019 року, що підтверджується розписками, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні (а.с. 7-10).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року у справі 444/2909/15-ц зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (з повним текстом ухвали можливо ознайомитись за посиланням:https://reyestr.court.gov.ua/Review/63545576).

В постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 194/1126/18 (провадження № 61-6634св20) вказано: «У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18 (провадження № 61-15895св19) вказано, що: «відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши те, що відповідач не виконав умов укладеного із ОСОБА_3 договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якої та отримання спірної суми коштів ОСОБА_4 підтвердив у поданій 18 жовтня 2016 року до Франківського районного суду м. Львова позовній заяві про визнання, в тому числі й спірного правочину удаваним, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, зробив правильний висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, судами попередніх інстанцій правильно вказано, що ОСОБА_4 не надано підтверджень, що між ним та позивачем виникли правовідносини із договору про спільну діяльність, а не із договору позики грошових коштів, бо вказана розписка містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі, зокрема для здійснення спільної діяльності у визначеній сумі». (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/92120291).

Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так само, й згідно з ч. ч. 5-6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд зобов`язаний враховувати правові висновки, викладені Верховним Судом, оскільки право на відступлення від її правового висновку має лише суд касаційної інстанції, шляхом передачі такої справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість за договорами позики по розписці від 24 липня 2018 року, 24 липня 2018 року, 18 червня 2019 року, 09 серпня 2019 року, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Тому, суд прийшов до висновку, що отримані відповідачкою кошти необхідно стягнути в примусовому порядку.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Разом з тим, в силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 24 липня 2018 року, 24 липня 2018 року, 18 червня 2019 року, 09 серпня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та, у встановлений розписками строк, не повернув позивачеві позики, а доказів іншого суду не надано.

Частиною же 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, заборгованість відповідача по розписці від 24.07.2019 року становить:

основна сума боргу у розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 225332,00 грн.;

інфляційне збільшення боргу ( індекс інфляції ) за період з 01.08.2019 року 17 215,36 грн.;

три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.08.2019 року (дата прострочення зобов`язання) 10 075,12 грн.;

пеня 47429,06 грн.;

Заборгованість відповідача по розписці від 24.07.2019 року становить:

основна сума боргу у розмірі 1000 доларів США, що на день винесення рішення еквівалентно 28166,50 грн.;

інфляційне збільшення боргу ( індекс інфляції ) за період з 01.08.2019 року 2 151,88 грн;

три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.08.2019 року (дата прострочення зобов`язання) 1 259,37 грн.;

пеня 5953,30 грн.

Заборгованість відповідача по розписці від 18.06.2019 року становить:

основна сума боргу у розмірі 1100 доларів США, що на день винесення рішення еквівалентно 30983,15 грн.;

інфляційне збільшення боргу ( індекс інфляції ) за період з 03.09.2019 року 2 466,25 грн;

три відсотки річних від простроченої суми за період з 03.09.2019 року (дата прострочення зобов`язання) 1 301,29 грн.

Пеня 5621, 93 грн.

Заборгованість відповідача по розписці від 24.07.2019 року становить:

основна сума боргу у розмірі 500 доларів США, що на день винесення рішення еквівалентно 14083,25 грн.;

інфляційне збільшення боргу ( індекс інфляції ) за період з 07.09.2019 року 1 121,01 грн;

три відсотки річних від простроченої суми за період з 07.09.2019 року (дата прострочення зобов`язання) 586,86 грн.

пеня 2964, 01 грн.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 281965 грн. 30 коп., а також збитки у розмірі 71237 грн. 14 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики у сумі 281965 грн. 30 коп., збитки в розмірі 71237 грн. 14 коп.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 3532 грн. 02 коп. (1% від розміру задоволених вимог в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 3, 15, 16, 192, 524, 526-527, 530, 549, 598, 625, 627, 638, 640, 1047, 1047 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355, 416 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики у сумі 281965 грн. 30 коп., збитки в розмірі 71237 грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3532 грн. 02 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Самсонова