Справа № 465/65/19 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3376/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.Б.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 , представника Державного підприємства «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» - Сороки О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський науково- дослідний радіотехнічний інститут» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа Відокремлений підрозділ Гуртожиток Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту про визнання права на користування житлом та реєстрацію,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися з позовом до Державного підприємства «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа Відокремлений підрозділ Гуртожиток Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту про визнання права на користування житлом та реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що на підставі ордера № 515 від 10 березня 2005 року, виданого на основі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту ОСОБА_2 на сім`ю з 4-х осіб, вони, позивачі, вселилися та проживають у кімнаті № 813 (№135) гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 352 від 16 липня 2008 року надано статус житлового будинку гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Спільним рішенням представника власника і профспілкового комітету ДП ЛНДРТІ від 08 жовтня 2008 року, яке оформлено протоколом № 47, вирішено провести зміни в технічній документації житлового будинку в частині нумерації кімнат на АДРЕСА_1 .

Згідно зазначеного рішення змінено нумерацію кімнати № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2 .

Відтак, позивачі, вирішили зареєструвати своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_3 , оскільки зареєстровані у іншій квартирі - АДРЕСА_4 вказаного будинку, у якій проживають їхні діти.

Однак, Відокремлений підрозділ Гуртожиток Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту відмовляє у їхній реєстрації за адресою їхнього фактичного місця проживання, мотивуючи свою відмову тим, що, вони, позивачі не мають документів на проживання у вказаній квартирі.

Зазначали, що вони, зверталися до Відокремленого підрозділу Гуртожиток Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту щодо видачі їм нових документів для реєстрації за місцем проживання у спірній квартирі, однак Відокремлений підрозділ Гуртожиток Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту таких документів не видає та повідомляє, що вони, позивачі, не мають права проживати у вказаній квартирі.

Просили визнати їх право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_2 , а також на реєстрацію за місцем проживання у вказаній квартирі.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.10.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на проживання та користування квартирою АДРЕСА_2 .

Визнано право ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на реєстрацію за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

Рішення суду оскаржило Державне підприємство «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут».

В апеляційній скарзі посилаються на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального і процесуального права, постановленим за неповного з`ясування обставин справи. В апеляційній скарзі зазначає, що позивачі посилаються на ордер № 515 від 10 березня 2005 року, проте в судовому засіданні оригінал такого ордеру для огляду не надали. Представник підприємства заявляв клопотання про огляд оригіналу, судом у задоволенні такого клопотання було відмовлено. Повторно просять копію вищевказаного ордеру як доказ до уваги не брати.

Вказують, що згідно Спільного рішення представника власника і профспілкового комітету ДП ЛНДРТІ від 08 жовтня 2008 року, на яке посилались позивачі, сім`ї ОСОБА_4 змінено нумерацію кімнат № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 гуртожитку на квартиру АДРЕСА_4 , а не 135 як хибно вважають позивачі. Зазначають що єдиною підставою для вселення на жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер. Ордеру на вселення в квартиру АДРЕСА_3 , а відповідно і прав на проживання, користування і реєстрацію свого місця проживання у даній квартирі позивачі не мають.

Додатково вказують, що висновки суду базуються на підставі матеріалів справи № 2-631/11, яку суд витребував за своєю ініціативою, що суперечить вимогам п. 7 ст. 81 ЦПК України.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Повернути сплачений судовий збір.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Державного підприємства «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» - Сороки О.Є. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що на підставі ордера № 515 від 10 березня 2005 року, виданого на основі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту ОСОБА_2 на сім`ю з 4-х осіб, позивачі вселилися та проживають у кімнаті АДРЕСА_5 .

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 352 від 16 липня 2008 року «Про зміну статусу гуртожитку в житловий будинок та укладення договорів житлового найму з мешканцями будинку АДРЕСА_1 », надано статус житлового будинку гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Спільним рішенням представника власника і профспілкового комітету ДП ЛНДРТІ від 08 жовтня 2008 року, яке оформлено протоколом № 47, вирішено провести зміни в технічній документації житлового будинку в частині нумерації кімнат на АДРЕСА_1 .

Згідно зазначеного рішення змінено нумерацію кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 .

З вказаної квартири позивачі не виселялися, проживають там постійно, сплачують комунальні послуги, жодних судових чи інших рішень про виселення позивачів із зазначеної квартири немає.

Дані обставинами встановлені рішенням Франківського районного суд м. Львова від 09 грудня 2001 року, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2013 року.

Частина 4 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачі вирішили зареєструвати своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_3 , оскільки зареєстровані у іншій квартирі - АДРЕСА_4 вказаного будинку, у якій проживають їхні повнолітні діти.

Однак, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відмовляє у реєстрації позивачів за адресою їхнього фактичного місця проживання, мотивуючи свою відмову тим, що позивачі не мають документів на проживання у вказаній квартирі.

Позивачі зверталися до ВП «Гуртожиток» Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту щодо видачі їм нових документів для реєстрації за місцем проживання у спірній квартирі, однак останній таких документів не видає та повідомляє, що позивачі не мають права проживати у вказаній квартирі.

Згідно п.п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 (чинного на час поселення позивачів) жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За таких умов, позивачі на законних підставах поселилися та проживають у спірній квартирі, доказів протилежного відповідачами не надано.

Дані обставини встановлені судом під час розгляду та ухвалення рішення у цивільній справі № 2-631/11 від 09 грудня 2011 року, яке ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2013 року залишено без змін.

Так, суд, задовольняючи частково позовні вимоги позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виходив з вимог ст. ст. 58 Житлового кодексу України, а також у ст. ст. 44 і 69 Правил Обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, згідно яких, ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_2 та члени його сім`ї, з 2001 року постійно проживають у спірній кімнаті № НОМЕР_1 (квартирі АДРЕСА_3 ), не були позбавлені права на житло в судовому порядку, як і не був скасований судом і спеціальний ордер на вселення сім`ї ОСОБА_2 у спірне житло.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

В обґрунтування своєї позиції, відповідачами та третьою особою, жодних належних та допустимих доказів не надано.

Документи, долучені стороною відповідача, до матеріалів справи містять лише інформацію про правовий статус Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту та його відокремленого підрозділу «Гуртожиток», а крім того зміст таких суперечить судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про, що ордеру на вселення в квартиру АДРЕСА_3 , а відповідно і прав на проживання, користування і реєстрацію свого місця проживання у даній квартирі позивачі не мають, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що таке твердження відповідачем зазначалось у відзиві на позовну заяву, якому судом першої інстанції на надано належну правову оцінку.

Інші апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.