Справа № 606/1565/21
про відмову у забезпеченні позову
29 липня 2021 року м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
судді Мельник А.В.,
за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ОСОБА_1 через представника адвоката Тернового Р.Б. подав до Теребовлянського районного суду Тернопільської області позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
У відповідності до частини шостої статті 187 ЦПК України, судом здійснено запит до органу реєстрації місця проживання (перебування) фізичної особи (відповідача).
На даний час провадження у справі не відкрито.
Одночасно із поданням позовної заяви ОСОБА_1 через представника адвоката Тернового Р.Б. подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне на праві власності ОСОБА_3 нерухоме майно, що є спільною власністю подружжя та належить ОСОБА_2 , а саме 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв.м.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 08.05.2021 ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в якості позики 5500 доларів США, що станом на день звернення з позовом до суду за курсом Національного банку України складає 149765,00 грн, строком до 26.05.2021, на підтвердження чого надав розписку. Станом на день звернення до суду ОСОБА_2 кошти не повернув, постійно обіцяє віддати пізніше.
Згідно відмітки у паспорті ОСОБА_2 останній одружений з ОСОБА_4 , шлюб з якою укладено 30.08.2008. Згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта дружині ОСОБА_2 . ОСОБА_3 на праві спільної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка придбана на підставі договору купівлі-продажу ВТА 205600 22.11.2012, тобто у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.
На обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову вказано на те, що ОСОБА_2 є боржником і перед іншими особами, а тому ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави побоюватись, що дізнавшись про пред`явлення до ОСОБА_2 позову про стягнення грошових коштів, останній зможе здійснювати відчуження спільного майна подружжя, що після завершення розгляду справи, може утруднити виконання рішення суду, через відсутність іншого майна на яке може бути звернено стягнення.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
З урахуванням частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Тобто арешт на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.
Як передбачено частиною третьою статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Так, положеннями пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо стягнення боргу у розмірі 5500 доларів США.
Заявник просить накласти арешт на нерухоме майно дружини відповідача ОСОБА_3 , при цьому стверджуючи, що їй належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка придбана у шлюбі, а тому ОСОБА_2 є співвласником вказаної частини квартири.
Разом з тим, суд зазначає, що у матеріалах заяви відсутні свідоцтво про шлюб, що позбавляє суд можливості ідентифікувати особу ОСОБА_3 як дружину ОСОБА_2 . Крім того, покликання позивача про належність вищевказаної частини квартири відповідачу на праві спільної сумісної власності є голослівними. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Водночас за правилами статей 57, 60, 65, 70 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
В суду відсутні відомості щодо джерел походження коштів, за які було придбано 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави для беззаперечного висновку про її належність ОСОБА_2 та його дружині на праві спільної сумісної власності.
Також суд зазначає, що ОСОБА_3 не є стороною договору позики, до неї не заявлено жодної позовної вимоги.
Суд враховує, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Таким чином, оцінивши обґрунтованість та співмірність вимог заявника щодо забезпечення позову з обсягом позовних вимог, а також наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заявником не надано достатніх доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд,
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої через представника адвоката Тернового Руслана Богдановича про забезпечення позову - відмовити.
Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Ухвала суду складена та підписана 29 липня 2021 року.

Суддя А.В. Мельник