Справа № 373/839/21
Номер провадження 2/373/571/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Залеської А.О.,

за участі секретаря судових засідань Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиція сторін.

24.05.2021 Представник позивача Гребенюк О.С. звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.05.2012 у розмірі 37100 грн 78 коп., яка складається з наступного: 11873,74 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 25215,71 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 11,33 грн - пеня. Також просить стягнути 2270 грн 00 коп. сплаченого судового збору.

Позов обґрунтовано наступним.

07.05.2012 між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634 та ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг в ПриватБанку шляхом підписання сторонами відповідної Анкети-заяви, в якій відповідач, серед іншого прийняв умови кредитування за допомогою платіжних карток, оскільки приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу - www.privatbank.ua та зобов`язався ознайомлюватись з їх зміною.

Укладений в такий спосіб Договір про надання банківських послуг є змішаним договором та поєднує в собі, зокрема умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Відповідач cкористувався коштами Банку, але Умови кредитування платіжних карток, які є складовою Умов та Правил надання банківських послуг щодо своєчасного повернення використаних кредитних коштів та сплати процентів не виконував, внаслідок чого станом на 21.04.2021 має заборгованість в загальному розмірі 37100,78 грн.

Факт укладення кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07.05.2012, підписаною ОСОБА_1 та представником банку, Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви. Факт видачі відповідачу кредитної картки та користування кредитним лімітом позивач підтверджує довідкою про видачу кредитних карток, а також довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та випискою про грошові операції по картковому рахунку за період з 07.05.2012 по 15.10.2020. Наявність заборгованості та її розмір позивач підтверджує розрахунками двома станом на 30.09.2020 та станом на 21.04.2021.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов виклав заперечення проти вимог Банку.

Так, відповідач вказує на безпідставність позовних вимог, оскільки кредитні кошти у позивача не позичав, а 07.05.2012 подав Анкету-Заяву виключно для отримання платіжної картки для безготівкового користування власними коштами, без встановлення кредитного ліміту. При отриманні картки він наголошував працівнику банку, що не бажає користуватись кредитними коштами, оскільки на той час він вже був проінформованим про шахрайські схеми з картками ПриватБанку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог як необґрунтованих та не доведених, у зв`язку з відсутністю його письмової Заяви про отримання кредитного ліміту, а отже не укладення ним кредитного договору з позивачем згідно Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які як стверджує позивач, можливо, і були розміщені на офіційному вебсайті та в послідуючому змінювались, але він з ними не ознайомлювався ні 07.05.2012 - під час подання Заяви про видачу картки, ні після цього, оскільки не було такої потреби, так як він не збирався запозичувати у ПриватБанку.

05.07.2021 судове засідання відкладено на 13.07.2021 за клопотанням представника АТ «КБ ПриватБанк» - Андрійченка В.М. для подання відповіді на відзив.

13.07.2021 судове засідання відкладено на 27.07.2021 у зв`язку з неявкою представника АТ «КБ ПриватБанк» - Чепіги Д.О., який подав відповідне клопотання.

20.07.2021 до суду надійшла відповідь на відзив представника «ПриватБанк» - Меркулової В.В.

27.07.2021 представник АТ «КБ ПриватБанк» в судове засіданні не з`явився, в надісланому суді клопотанні черговий представник Банку за довіреністю - Кальонкін О.С. просив судове засідання відкласти, у зв`язку з перебуванням у відпустці основного представника по справі.

Зважаючи на те, що представником позивача Гребенюк О.С., який подав позов в інтересах АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, також подана заява про розгляд справи у відсутності представника АТ «КБ ПриватБанк», суд у відповідності до положень ч.ч.3,4 ст. 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності представника позивача.

У письмових поясненнях, які представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» назвав «відповідь на відзив», зазначається, що форма договору надання банківських послуг відповідачу дотримана, оскільки такий договір є публічним, і відповідач шляхом подання 07.05.2012 Анкети-Заяви приєднався до усіх діючих та майбутніх Умов та Правил обслуговування клієнтів, а також до Тарифів за кредитними карткам та своїм підписом у заяві засвідчив взяті на себе зобов`язалися виконувати всі Умови публічного договору про надання банківських послуг. Посилаючись на положення статей 627-630, 634 ЦК України, представник позивача вказує, що Заява про приєднання до Умов та Прави разом з Тарифами, затвердженими АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному вебсайті та час від часу оновлюються, складають між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг з використанням кредитних карток, що є кредитним договором, при укладанні якого сторони, в тому числі відповідач, були вільними . Як доказ підтвердження факту існування кредитної заборгованості за таким договором представник позивача зазначає розрахунок та виписку по картковому рахунку. Пояснює, що відповідач отримав картку типу «Універсальна», яка є дебетно-кредитного призначення. Перший кредитний ліміт він отримав у розмірі (не зазначається), вказаному у довідці про зміну умов кредитування та видачу кредитних карток, а потім розмір кредитного ліміту збільшився до 14000,00 грн, оскільки відповідач підписавши Анкету-Заяву надав свою згоду на приєднання до усіх запропонованих Умов та Правил надання банківських послуг, а отже погодився на прийняття від Банку будь-якого кредитного ліміту та його зміну за ініціативою Банку (п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов та Правил). Операції з використанням картки «Універсальна» підтверджуються випискою по картковому рахунку, де видно також і операції про використання коштів Банку, що є належним доказом та не спростовано відповідачем у відзиві на позов.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно 07.05.2012 року подав до ПриватБанку Анкету-заяву на отримання картки «Універсальна» для зручності користування власними коштами, як платіжним засобом та для здійснення переказів. Про позику коштів від Банку тоді не було й мови, саме тому у графі Заяви «бажаний кредитний ліміт» він не зазначив жодної суми та попередив працівника Банку, щоб кредитний ліміт не встановлювали. А тому йому не вручали Пам`ятки про користування карткою зі встановленим кредитним лімітом та не ознайомлювали з Тарифами, Умовами та Правилами кредитування. Цих документів він не підписував і на сайті їх не читав, оскільки такої потреби не було. Отримавши запевнення, що кредитний ліміт не буде встановлюватись, якщо він не допустить перевищення витрат порівняно із залишком власних коштів на картці, він спокійно користувався карткою практично до квітня 2014 року. В останній місяць строку дій картки, а саме 08.05.2014 на його мобільний телефон прийшло СМС-повідомлення про переказ з карткового рахунку коштів двома операціями на загальну суму близько 12 тис. гривень на невідому (неідентифіковану) картку чи рахунок, з використанням Банкомату в м. Переяславі по вул. Покровська - за місцем розташування місцевого відділення ПриватБанку. Він одразу зателефонував на гарячу лінію Банку, повідомив про крадіжку коштів та попросив заблокувати картку, на що йому порадили звернутись до відділення ПриватБанку у м. Переяславі, де будуть врегульовані усі питання. 16.05.2014 він звернувся у відділення ПриватБанку і працівник пояснила, що буде проведено внутрішнє розслідування, але для цього йому необхідно отримати нову картку, аби контролювати його рахунок. Тоді 16.05.2014 він за порадою представника відділення Банку вдруге написав Заяву на отримання іншої картки, де також не зазначив у ній свого бажання користуватись кредитним лімітом, про що додатково наголосив відповідальному працівнику, яка його обслуговувала. Другою карткою він практично не користувався, а через деякий час, зайшов у свій особистий інтернет-кабінет «Приват24» та побачив, що за новою карткою у нього рахується борг близько 12 тис. гривень, що були у нього викрадені, та на цю нову картку Банк встановив кредитний ліміт 14000,00 грн, як тепер він розуміє, для погашення цього боргу. Вказане змусило його звернутись до поліції із заявою про шахрайство з боку працівників ПриватБанку, а отриманою карткою він перестав користуватись взагалі. Жодної будь-якої іншої картки, окрім двох від 07.05.2012 та від 16.05.2014 в ПриватБанку він не отримував і заяв про їх видачу не писав, а тому заперечує дійсність довідки про нібито отримані ним кредитні картки, складеної представником позивача при поданні позову. Вважає, що не видача такої довідки безпосередньо відповідальною посадовою особою - працівником АТ КБ «ПриватБанк», та не надання підписаних ним Заяв на видачу кожної кредитної картки, яка зазначена у довідці, про що він наголошував у відзиві на позов, свідчить про приховування позивачем достовірної інформації від суду.

Відповідач ОСОБА_1 також надав суду відповідні письмові пояснення та додатково повідомив, що результатів кримінального провадження, яке було внесене до ЄРДР 11.06.2014 за його заявою про шахрайство, немає досі, поліція та Банк бездіяли, хоч він неодноразово подавав клопотання про проведення тих чи інших слідчих (розшукових) дій. У зв`язку з тим, що він не може довести суду, що не користувався коштами банку, а став жертвою шахрайства, посилаючись на невизнання боргу з самого початку його виникнення та невнесення жодних особистих коштів на його погашення, ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з закінченням, встановленого законом строку позовної давності, який обраховувати від дня вчинення банківських операції по перерахуванню з його карткового рахунку на невідомий рахунок коштів, які тепер у позові позивач визначив як заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 873,74 грн. Відповідно, просив відмовити і у стягненні інших платежів: незрозумілих відсотків, які АТ «КБ ПриватБанк» згідно своїх розрахунків нарахував у сумі більше 1 мільйона гривень, а до стягнення в позові просить 25215,71 грн, списавши значну їх частину перед зверненням до суду.

Вивчивши зміст заяв по суті спору, вислухавши відповідача, детально дослідивши подані позивачем додатки до позову, в тому числі на предмет їх відповідності тим обставинам, на які сторони посилаються в обґрунтування позовних вимог та заперечень,

Судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», що відображено в Єдиному державному реєстрі 14.06.2018 під час реєстрації відповідних змін.

Щодо виникнення правовідносин між ПриватБанком та ОСОБА_1 .

Відповідно до загальних положень «Умов та Правил надання банківських послуг», які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та які були чинними на момент написання відповідачем Заяви про приєднання до них, Банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує відповідні умови та правила, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг його клієнтам.

Згідно п.п.1.6.1 та 1.6.2 «Умов та Правил надання банківських послуг», які позивач називає публічним Договором про надання банківських послуг у випадку приєднання до них клієнтом, зміни в «Умови та Правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін є неможливим (не допускається законом), банк повідомляє клієнтів про внесення змін шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт (www.privatbank.ua) , SMS-повідомлення клієнтам про зміни, клієнтські виписки тощо. У разі незгоди зі змінами «Умов та Правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати банку заяву про розірвання «договору», виконавши умови п. 2.1.5.4 (повне погашення заборгованості перед банком, в тому числі, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, вданих клієнту).

07.05.2012 відповідач ОСОБА_1 подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-заяву за встановленою Банком формою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. З Анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 було видано картку типу - «платіжна картка Кредитка «Універсальна», на яку ОСОБА_1 не просив встановлювати будь-яку суму кредитного ліміту під час її видачі (а.с.20).

У кінці формуляру підписаної відповідачем Анкети-заяви міститься заготовлений банком друкований текст про те, що клієнт погоджується, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Отже, з підписанням і поданням до ПАТ «ПРИВАТБАНК» Анкети-заяви від 07.05.2012 ОСОБА_1 став клієнтом цього Банку, прийнявши загальні Умови та Правила надання фінансових послуг цією установою, та як споживач цих послуг отримав платіжну картку цього Банку для безготівкових операцій з використанням карткового рахунку.

Щодо видачі ПриватБанком ОСОБА_1 платіжних карток.

У Розділі 2.1 «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» викладені Умови користування кредитними картками.

Згідно з п. 2.1.1 цього Розділу Умови користування кредитними картками, Пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, Тарифи на впуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток банка.

Відповідно до п.п. 2.1.2.1 цих Умов вид картки визначається у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та у Заяві, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата вказана у Заяві.

Згідно п.п. 2.1.2.6 Умов користування кредитними картками картка може бути використана для оплати товарів і послуг, отримання/внесення готівкових коштів в банківських відділеннях та через банкомати, для здійснення інших банківських операцій, в тому числі і з використанням віддалених каналів обслуговування.

Відповідно до п.п. 2.1.2.9 Умов клієнт може отримати додаткову картку на своє ім`я, а також надати доступ до карткового рахунку довіреним особам. Рішення про відкриття клієнту або довіреним особам додаткової карти Банк приймає на підставі Заяви клієнта, Пам`ятки клієнта/Довідки про умови кредитування, а також необхідного пакету документів.

Для перевипуску карти до закінчення її строку клієнту необхідно подати письмову заяву в Банк за місцем обслуговування карти (п.п.2.1.2.14 Умов).

Згідно довідки, складеної представником позивача, яка ним же додана до позову, ОСОБА_1 було видано такі картки: 07.05.2012 - картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 05/2014; 16.05.2014 - картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 11/2017; 07.04.2014 - картку № НОМЕР_3 з терміном дії до 04/2018; 06.06.2014 - картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 05/ 2018 (а.с.19).

16.05.2014 на картку № НОМЕР_2 банк встановив кредитний ліміт в розмірі 14000,00 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 станом на 26.04.2021 (звор. стор. а.с.15).

06.10.2014 та 14.10.2014 на картку № НОМЕР_2 було Банк знову встановив кредитний ліміт в розмірі 11880,00 грн (а.с.15).

Не дивлячись на те, що позивачем до позову додана лише одна Заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил ПриватБанку від 07.05.2012 (а.с.20), де міститься його підпис про видачу картки типу «Кредитка «Універсальна», з наданої позивачем виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається активізація трьох карток з чотирьох, зазначених у довідці представника позивача, під час їх строку дії, а саме: 07.05.2012 - картки № НОМЕР_1 з терміном дії до травня 2014 року (а.с.17); 07.04.2014 - картки № НОМЕР_3 з терміном дії до квітня 2018 року (звор. стор. а.с.15) 16.05.2014 - картки № НОМЕР_2 з терміном дії до листопада 2017 року (звор. стор а.с.15). Сам відповідач визнав про написання на ім`я Банку відповідної Заяви двічі та отримання ним двох карток: першої 07.05.2021, а другої 16.05.2014 - в замін першої після того як 08.05.2014 з використанням його карткового рахунку невідомою особою та на невідомий рахунок двома переказами були перераховані кошти, які тепер у позові Банк виставив до стягнення як тіло кредиту.

Факт видачі 06.06.2014 та користування карткою № НОМЕР_4 з терміном дії до травня 2018 року, яка зазначена у довідці представника (а.с.19), заперечується відповідачем, та не підтверджується випискою по картковому рахунку, оскільки в ній не відображено жодної операції з цією карткою протягом строку її дії, в тому числі і в день, коли вона нібито була видана (06.06.2014). Заява відповідача на видачу йому такої картки та докази її отримання відповідачем відсутні. А отже цей факт є недоведеним.

Щодо заборгованості за тілом кредиту в сумі 11873,74 грн.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що у період з 07.05.2012 до 08.05.2014 - дня, який відповідач називає днем вчинення шахрайських дій з використанням його карткового рахунку, активною у використанні була картка № НОМЕР_1 видана відповідачу 07.05.2012 (а.с.17- звор. стор а.с. 15). При цьому з виписки видно, що, залишок після кожної операції у відповідний день не був від`ємним, що доводить правдивість пояснень відповідача в частині того, що перше використання коштів з перевищенням залишку власних коштів на картці відповідача відбулось двома операціями про переказ грошей на неідентифіковану картку чи рахунок через банкомат ПриватБанку, м. Переяслава, вул. Покровська,47: на суму - 9877,25 грн та 2080,00 грн, а всього на суму 11957,25 грн. Внаслідок таких операцій, з врахуванням залишку власних коштів, що були на картці відповідача (78,55 грн) 08.05.2014 відбулось запозичення у Банку на загальну суму 11878,70 грн (11957,25 грн -78,55 грн) (звор. стор. а.с.15).

Випискою по картковому рахунку підтверджується пояснення ОСОБА_1 , що після 08.05.2014 він звернувся до Банку та закрив картковий рахунок № НОМЕР_1 від 07.05.2012 до закінчення строку дії цієї картки та за порадою працівника Банку 16.05.2014 отримав нову картку № НОМЕР_2 , якою в подальшому жодного разу не користувався у власних потребах, але Банк на неї зарахував борг, що виник внаслідок операцій 08.05.2014 з карткою № НОМЕР_1 та одразу з власної ініціативи встановив на нову картку № НОМЕР_2 ліміт в розмірі 14000,00 грн (звор. стор. а.с.15-13).

Закривши календарний фінансовий місяць, 30.05.2014 Банк підвів значення залишку після операцій з карткою № НОМЕР_2 та визначив такий залишок від`ємним, тобто борговим для відповідача, в сумі - 11873,74 грн (звор стор. а.с.15).

Отже, починаючи з 30.05.2014 у ОСОБА_1 рахується кредитна заборгованість перед Банком у сумі 11873,74 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, з 16.05.2014 по 30.09.2020 сума кредитного боргу 11873,74 грн. щомісяця розділялась Банком на поточну та прострочену заборгованість по кредиту. Жодного платежу на погашення боргу відповідачем не було здійснено, в результаті чого на дату 28.02.2018 вся заборгованість за тілом кредиту - 11873,74 грн, визначена Банком як прострочена (а.с.8-11).

Щодо заборгованості за відсотками та пенею.

Відповідно до п. 2.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у рік.

Згідно з п.п.2.1.12.6.1 та 2.1.12.6.2, 2.1.12.5.1 Умов використання кредитних карток, у разі виникнення простроченого зобов`язання, в тому числі прострочених процентів, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як Пеня 1 та Пеня 2, у розмірах встановлених в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Тарифах.

З розрахунку заборгованості (а.с. 8-11) видно, що банк в період з 30.05.2014 по 29.02.2020 нараховував відсотки на поточну та прострочену заборгованість, визначену із суми 11873,74 грн за змінюваними ставками, вказаними в Тарифах для користувачів кредитної картки «Універсальна GOLD», які долучені позивачем до позову (а.с. 21), а саме: з 01.04.2013 встановлена ставка 27,6 % річних (2,3 % у місяць), з 01.09.2014 - 32,4% річних (2,7 % у місяць), з 01.04.20155 - 42,0% річних.(3,5% у місяць).

Крім цього, згідно відомостей розрахунку боргу у цей період (з 0.05.2014 по 29.02.2020) банк нараховував відповідачу пеню у процентному розмірі (0,233% за кожен день прострочки) та фіксованому розмірі (100 грн щоразу у місяць прострочки), як передбачено Тарифами обслуговування кредитних карт (а.с.21). Суд звертає увагу, що загальний залишок заборгованості за відсотками, куди увійшли і відсотки за пенею, станом на 29.02.2020 (день припинення їх нарахування) склав 1001564,13 грн, а за пенею у фіксованому розмірі (що фактично є штрафом) - 6136,96 грн (а.с.11).

Суд звертає увагу, що згідно розрахунків заборгованості 29.02.2020 позивач зафіксував та до 15.10.2020 не змінював загальну заборгованість відповідача, визначивши її у таких розмірах: 11873,74 грн- тіло кредиту; 1001564,13 грн - відсотки; 6136,96 грн - пеня (штраф).

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 15.10.2020 Банк за рішенням комісії списав борг з рахунку відповідача в сумі 982 474, 05 грн шляхом відміни пені та штрафів за минулий період та залишив загальну суму боргу - 37100,78 грн, про що склав новий розрахунок боргу (а.с.13, а.с. 12).

За новим розрахунком 15.10.2020 після списання банком більшої частини боргу за штрафами і пенею, нарахованою у відсотках, позивачем визначено суму боргу 37100,78 грн, яка включає такі складові: 11873,74 грн- прострочене тіло кредиту; 25215,71 грн - прострочені відсотки; 11,33 грн - непогашена пеня (звор. стор а.с. 12). Вищевказана сума більше не змінювалась та на день подачі позову, заявлена позивачем до стягнення з відповідача, як така, що обрахована станом на 21.04.2021.

Зміст спірних правовідносин та норми права, якими вони регулюються.

Спір між сторонами стосується грошового зобов`язання та стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) . Якщо строк /(термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦКУкраїни).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами частини 1 та 2 статті 1066 ЦК Україниза договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

За правилами частини 1 та 2 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 , і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Мотиви, з яких виходив суд та висновки суду.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що Анкета-заява подана ОСОБА_1 та прийнята ПАТ «КБ «ПриватБанк» 07.05.2012. Ця заява за своїм змістом є заявкою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку з використанням платіжної картки типу «Кредитка «Універсальна».

При цьому, у цій Анкеті-заяві не містяться умови та правила кредитування за допомогою платіжної картки відповідного типу, зокрема: спосіб отримання та розмір кредитного ліміту, строки та порядок повернення використаних кредитних коштів та овердрафту, процентна ставка, відповідальність клієнта у виді пені, штрафу тощо.

Як встановлено, відповідач на підставі поданої ним Заяви 07.05.2012 отримав платіжну картку в ПриватБанку та з цього часу користувався нею без будь-яких запозичень у банку, а 08.05.2014 з карткового рахунку відповідача з використанням банкомату здійснено два перекази підряд на невідомий рахунок коштів, запозичених у ПриватБанку на загальну суму 11878,70 грн. Вказана сума була визначена банком як кредитний борг та 16.05.2014 зарахована на нову картку відповідача, яку він з його слів, отримав, закривши попередню картку по причині підозри в шахрайських діях працівників банку. Станом на 16.05.2014 на картковому рахунку відповідача з врахуванням комісійних (службових) платежів, пов`язаних з отриманням нової картки та переведення на неї боргу з попереднього рахунку, заборгованість за кредитом відповідача склала 11990,10 грн. На останній день травня місяця, в якому були здійснені дві грошові операції по переказу коштів на невизначені рахунки, після автоматичного зарахування деяких коштів з додаткового вкладу «скарбничка» та «копилка», станом на 30.05.2014 залишок на картці відповідача склав від`ємне значення - 11873,74 грн, що визначено банком як тіло кредиту.

Відповідачем хоч і не визнається, але і не спростована вказана сума кредитного боргу, а тому ця сума (11873,74 грн) визнається судом простроченим (неповернутим) кредитом, оскільки підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача з використанням кредитної картки у період з 08.05.2014 по 30.05.2014.

Водночас встановлено, що відповідач після 30.05.2014 не здійснив жодного платежу на погашення кредитного боргу в сумі 11873,74 грн та взагалі припинив користування будь-якою карткою ПриватБанку, чим продемонстрував невизнання боргу ще на той час.

Вирішуючи питання стягнення основної суми боргу за тілом кредиту - 11873,74 грн, яка визначена банком станом на 30.05.2014, підтверджується випискою по картковому рахунку про використання коштів банку 08.05.2014, що не спростовано відповідачем, то суд розглядає заяву відповідача про застосування строків позовної давності щодо цих вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи, що борг за тілом кредиту в сумі 11873,74 грн позивачем визначено станом на 30.05.2014, а до суду АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом 24.05.2021, тобто після спливу трьох річного строку позовної давності, а фактично через сім років від дня використання коштів банку (08.05.2014) при тому, що відповідач весь цей час не здійснив жодної операції з використанням картки, то суд вважає, що позивач пропустив, встановлений Законом строк позовної давності для стягнення за основною вимогою -11873,74 грн тіла кредиту, який закінчився у травні 2017 року, що є підставою для відмови, в задоволенні позовних вимог в цій частині, застосувавши строки позовної давності за заявою відповідача.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів та пені, то суд окрім спливу строків позовної давності до основної вимоги по тілу кредиту у травні 2017 року, звертає увагу також на те, що позивач не надав суду Заяви відповідача від 16.05.2012 про видачу йому нової картки з кредитним лімітом 14000, 00 грн, який банк самостійно встановив на картку відповідача, а також не надав доказів про ознайомлення його з Тарифами, Умовами та правилами кредитування з використанням платіжної картки та отримання під підпис відповідної Пам`ятки клієнта/ довідки про умови кредитування, як було передбачено п. 2.1.1, п.п. 2.1.2.9 Умови користування кредитними картками, що є складовою загальних Умов та Правил надання банківських послуг, долучених позивачем до позову.

Роздруківка із сайту позивача Тарифів а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг належним доказом порядку та умов кредитування бути не може, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Виходячи з таких обставин, у суду є обґрунтовані сумніви, що саме додані до позову та розміщені на офіційному вебсайті АТ «КБ ПриватБанк» Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок боргу, відповідач ОСОБА_1 розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Враховуючи встановлені та викладені вище обставини, зокрема те, що з 30.05.2014 на кредитну заборгованість (11873,74 грн) позивачем розпочалось нарахування відсотків і пені у відповідності до Тарифів, Умов та прави надання банківських послуг, які є змінними та не прийняті судом за достовірні, з якими відповідач на момент отримання платіжної картки не був ознайомлений належним чином, а отже не розумів їх, суд вважає розрахунки заборгованості по відсоткам та пені такими, що не ґрунтуються на свободі договору її учасників та не підтверджують правильність їх нарахувань.

Отже, незважаючи, що 15.10.2020 позивач шляхом довільного списання частини боргу зменшив розмір нарахованих відсотків з 1 001564,13 грн до 25215,71 грн, а за пеню - з 6136,96 грн до 11,33 грн, суд відмовляє в стягненні цих сум за недоведеністю.

Крім того стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення усієї суми заборгованості - 37100 грн 78 коп., до складу якої позивач включив: 11873,74 грн - заборгованість за тілом кредиту; 25215,71 грн - заборгованість за відсотками; 11,33 грн - пеня.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України у випадку відмови в задоволенні позову судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає та покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-13, 76-81, 89, 141, 280-284, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №б/н від 07.05.2012 в розмірі 37100,78 грн - відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано сторонами безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу ХIIІ «Перехідні положення» ЦПК України до початку функціонування ЄСІТС апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття відповідної постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001; ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 02.08.2021

Суддя А.О. Залеська