ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/16/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О.

секретар судового засідання Кримчук Я. Р.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

особа, дії та рішення якої оскаржуються - державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_3 ,

представник заінтересованої особи - ОСОБА_4 ,

розглянув в судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 61320231,

В С Т А Н О В И В:

08.09.2020 боржник ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , боржник, заявник) в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Бориспільський МВ ДВС) у виконавчому провадженні № 61320231.

Скарга обґрунтована такими обставинами. Рішенням суду з ОСОБА_1 на користь його дружини ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , стягувач) були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ј частини з усіх видів його доходів. Виданий за даним рішенням виконавчий лист стягувач до виконання не пред`являла, оскільки продовжувала проживати однією сім`єю з боржником та разом виховувати і утримувати сина ОСОБА_5 . У 2019 р. у них народився другий син ОСОБА_6 , однак на початку 2020 р. відносини між подружжям погіршились, після чого стягувач пред`явила виконавчий лист до виконання. Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві (далі - Дарницький РВ ДВС у м. Києві) від 27.02.2020 за даним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 61320231. В рамках даного виконавчого провадження 28.07.2020 державний виконавець Білан Ю. С. склала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з грудня 2013 р. по липень 2020 р., що перевищує трьохрічний строк з дати пред`явлення виконавчого листа до виконання, виходячи лише із середньої заробітної плати працівника для м. Києва та без урахування сум аліментів, сплачених боржником добровільно. Того ж дня державний виконавець Білан Ю. С. винесла постанову про передачу виконавчого провадження до Бориспільського МВ ДВС, де воно було прийняте до виконання головним державним виконавцем Вовком А. В. 20.08.2020 представник боржника подав до Бориспільського РВ ДВС клопотання про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, у якому просив виключити аліменти за період, який перевищує три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, та взяти до уваги дані про заробітну плату боржника і суми добровільно сплачених ним аліментів. У відповідь на дане клопотання начальник відділу надіслав листа, зі змісту якого вбачається, що державний виконавець не здійснював і не буде здійснювати аналізу доводів, викладених у клопотанні, та вирішувати підняті у ньому питання.

Посилаючись на те, що вимоги клопотання про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів ґрунтуються на приписах статей 194, 195, 8 Сімейного кодексу України, статті 58 Конституції України, статті 5 Цивільного Кодексу України, статті 2, 15, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», чинній судовій практиці та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, представник боржника просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо ухилення від перерахунку заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості, виключивши аліменти за період, який перевищує три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, та взяти до уваги дані про заробітну плату боржника і суми добровільно сплачених ним аліментів.

В судовому засіданні представник боржника вимоги скарги підтримав пославшись на наведені у ній обґрунтування.

Державний виконавець чи інша посадова особа Бориспільського МВ ДВС в судове засідання не з`явилися, відзив на скаргу не подали.

Представник стягувача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги посилаючись на те, що начальник відділу державної виконавчої служби обґрунтовано відмовив боржнику у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, а відтак бездіяльність в його діях відсутня. Окрім того представник стягувача вважав, що в даному випадку наявний спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, який відповідно до закону має вирішуватись у позовному провадженні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали скарги та копії матеріалів виконавчого провадження № 55771017, суд встановив такі обставини.

03.04.2014 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.12.2013.

04.06.2014 за даним рішенням було видано виконавчий лист.

12.02.2020 ОСОБА_3 пред`явила даний виконавчий лист до примусового виконання та постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві Білан Ю. С. від 28.02.2020 за ним відкрите виконавче провадження № 61320231.

28.07.2020 державний виконавець Білан Ю. С. здійснила розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.12.2013 по 28.07.2020 виходячи із статистичних даних щодо середньої заробітної плати по м. Києву, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 211 691,88 грн.

Цієї ж дати (28.07.2020) державний виконавець Білан Ю. С. винесла постанову про передачу виконавчого провадження до Бориспільського МВ ДВС на підставі частини 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».

20.08.2020 представник боржника ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського МВ ДВС з клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, у якому просив виключити аліменти за період, який перевищує три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, та взяти до уваги дані про заробітну плату, отриману боржником у приватному підприємстві «Київпродзбут», а також добровільно сплачені аліменти у квітні та травні 2020 р. в загальному розмірі 4 723,62 грн.

До даного клопотання були додані копії трудової книжки боржника, довідки про його заробітну плату та виписки про рух коштів по рахунку.

Листом від 01.09.2020 начальник Бориспільського МВ ДВС фактично відмовив у задоволенні клопотання представника боржника пославшись на те, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, а складена державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві довідка-розрахунок від 28.07.2020 не оскаржувалась.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірну бездіяльність державного виконавця суд керується відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII), Сімейного кодексу України та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону № 1404-VIII зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Згідно статті 71Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

На час ухвалення рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів була чинною норма частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте Законом від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017, до цієї норми були внесені зміни, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У статті 195 цього Кодексу закріплено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими в частці від заробітку (доходу). Відповідно до вказаного порядку заборгованість за аліментами визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення...

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

За приписами частини четвертої статті 71 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент подання представником боржника клопотання про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 4 розділу XVIІнструкції виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону (№ 1404-VIII), повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Відтак порядок та підстави здійснення виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів чітко регламентовані законом та нормативно-правовим актом, які є обов`язковими для державного виконавця.

Незважаючи на те, що ні Закон № 1404-VIII ні Інструкція не визначаютьчіткого терміну, протягом якого має бути розглянута заява боржниката надані ним документи, що відображають отримання ним доходу або добровільну сплату аліментів, аналіз наведених законодавчих положень в їх сукупності дає підстави для висновку, що виконавець у розумний термін зобов`язаний обчислити розмір заборгованості зі сплати аліментів та повідомити про нього сторін виконавчого провадження.

Отже з огляду на встановлений судом факт відмови у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів на підставі наданих представником боржника документів щодо отриманого боржником доходу та добровільно сплачених ним сум аліментів,суд визнає обґрунтованими доводи скарги про неправомірну бездіяльність державного виконавця.

Неправомірною бездіяльністю порушені права та законні інтереси боржника, які підлягають захисту у визначений процесуальним законом спосіб - шляхом визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів виходячи з даних про розмір заробітної плати боржника, зазначених у довідці приватного підприємства «Київпродзбут» від 11.08.2020, та з урахуванням доказів добровільної сплати ним аліментів у квітні та травні 2020 р.

Вирішуючи вимоги скарги в частині зобов`язання державного виконавця виключити із заборгованості суми аліментів, нараховані за період, який перевищує три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 3 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчий документ про стягнення періодичних платежів зокрема у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно з нормою частини першої статті 194 Сімейного кодексу України в редакції, яка була чинною на час ухвалення рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Однак Законом від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набув чинності 28.08.2018, до частини 1 статті 194 Сімейного кодексу України були внесені зміни, відповідно до яких строк, за який можуть бути стягнуті аліменти за минулий час, збільшено до десяти років.

Отже після присудження з ОСОБА_1 аліментів правове регулювання їх стягнення за минулий час змінилося, проте слід зазначити, що у Сімейному кодексі України відсутні норми щодо дії його положень у часі.

Вимоги скарги обґрунтовані зокрема посиланням на встановлене частиною 1 статті 58 Конституції України загальне правило дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, положення статті 8 Сімейного кодексу України, яка допускає можливість застосування до неврегулюваних цим Кодексом сімейних відносин відповідних норм Цивільного кодексу України, та статтю 5 Цивільного кодексу України, згідно з якою акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Представник боржника вважає, що з огляду на зміст наведених законодавчих норм та принцип правової визначеності державний виконавець зобов`язаний був здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів лише за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Незважаючи на те, що вказані доводи заслуговують на увагу, суд не надає їм оцінки з таких підстав.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішеннярегламентований нормами розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 451 ЦПК України визначає, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналіз змісту вищенаведених норм процесуального закону у їх взаємозв`язку з положеннями статті 19 Конституції України та статей 1, 71 Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що при здійсненні судового контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі суд не вправі зобов`язувати виконавцявчинити дії, які прямо не передбачені законом чинормативно-правовими актами, якими виконавець повинен керуватися у своїй діяльності.

Відповідно до статті 71Закону № 1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, проте ні у цьому Кодексі, ні у Законі № 1404-VIII, немає норм, які б наділяли виконавця повноваженнями надавати правову оцінку законодавчим нормам та застосовувати аналогію закону.

Згідно із частиною третьою статті 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом, а частина восьма статті 71 Закону № 1404-VII визначає, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Наведене означає, що законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Отже аналізуючи предмет даної скарги, її обґрунтування та наведені законодавчі норми в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів існує спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Даний спір повинен вирішуватися лише в порядку позовного провадження з дотриманням визначеної процесуальним законом процедури, оскільки юридичним наслідком зобов`язання виконавця здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з застосуванням положень частини першої статті 194 Сімейного кодексу України у редакції, яка була чинною на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, є позбавлення права стягувача на одержання аліментів за 10 років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 61320231, яка виразились у нездійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на підставі клопотання представника боржника ОСОБА_2 від 20 серпня 2020 року та доданих до нього документів.

Зобов`язати державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). який здійснює виконавче провадження № 61320231, не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали, яка набрала законної сили, здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 виходячи з даних про розмір його заробітної плати, зазначених у довідці приватного підприємства «Київпродзбут» від 11 серпня 2020 року, та з урахуванням доказів добровільної сплати боржником аліментів у квітні та травні 2020 року.

У задоволення решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: