Справа № 450/1180/17 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1202/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа структурний підрозділ «Служба колії» регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання права на приватизацію жилого приміщення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право на приватизацію жилого приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачів надати їм усі необхідні документи для приватизації цього жилого приміщення; розглянути питання про приватизацію ними цього жилого приміщення та прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що 06.05.2016 року вони звернулись з письмовою заявою до начальника регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Українська залізниця» про надання дозволу на приватизацію жилого приміщення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, їм відмовлено з тієї підстави, що вказане приміщення не є житловим.

Позивачі вважають таку відмову неправомірною, оскільки рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2014 року у справі №450/2388/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, встановлено, що квартира, загальною площею 79,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вони зареєстровані і постійно проживають з 1982 року, є жилим приміщенням.

Вказують, що це жиле приміщення, житловою площею 59,8 кв.м., первинна адреса місцезнаходження якого до зміни нумерації будинків була: АДРЕСА_2 , надане позивачу ОСОБА_2 , як працівнику дистанції колії Підзамче, на склад сім`ї з трьох осіб: він ( ОСОБА_2 ), його дружина ОСОБА_3 та їхня дочка ОСОБА_1 , на підставі ордеру №104 серії ЮА-1, виданого на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету від 21.08.1996 року №18, і той факт, що спірне приміщення є жилим та використовується позивачами для проживання з 1982 року, підтверджується, в тому числі, й актом комісії Лисиничівської сільської ради про обстеження житлово-побутових умов від 12.03.2012 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року, з урахуванням виправлених у ньому описок ухвалою цього суду від 05 серпня 2020 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 право на приватизацію житлового приміщення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця», регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» надати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 всі необхідні документи щодо приватизації житлового приміщення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця», регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» розглянути питання про приватизацію ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 житлового приміщення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з прийняттям рішення за результатами розгляду.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця», регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 1920 грн. (по 960, 00 грн. з кожного) в користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 по 640 грн. на кожного понесених позивачами судових витрат.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Українська залізниця», просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що спірна будівля на станції Підбірці прийнята в експлуатацію 30.09.1982 року, як пункт зберігання шляхового інструменту з приміщенням обігріву працівників, що підтверджується актом приймання в експлуатацію державною приймальною комісією, а отже, спірне приміщення прийнято в експлуатацію як нежитлове і жодних доказів про зміну статусу будівлі у позивачів немає.

Апелянт наголошує, що спірне приміщення знаходиться в межах смуги відведення Залізниці, що надана їй для здійснення відповідної діяльності і складає інфраструктуру залізничного транспорту, та відображене на балансі виробничого структурного підрозділу «Підзамчівська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Апелянт вважає, що ордер на спірне приміщення позивач отримав у непередбачений законом спосіб.

Звертає увагу, що Залізницею й досі не розроблено порядок приватизації житла підприємства або передачі його до комунальної власності з метою подальшої приватизації, крім того, земельна ділянка, на якій знаходиться спірна будівля, відноситься до смуги відведення Залізниці і необхідна для забезпечення роботи залізничного транспорту, безпеки руху поїздів та безпеки життя і здоров`я громадян.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що спірне приміщення внесене до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до статті 10 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та відповідно до пункту 33 Статуту ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Товариство не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків, а таких випадків законодавством не передбачено.

Апелянт просить врахувати, що відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», порядок списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію майна, розпорядження іншим майном, внесеним до статутного капіталу товариства, визначається Кабінетом Міністрів України, однак, постанова Кабінетом Міністрів України «Про затвердження Порядку розпорядження майном ПАТ «Українська залізниця» ще не прийнята, а тому регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» немає правових підстав для здійснення передачі майна, внесеного до статутного капіталу, в приватну власність.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 05.04.2018 року для розгляду цивільної справи №450/1180/17 (провадження №22-ц/783/1066/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Копняк С.М., суддів: Бойко С.М., Крайник Н.П.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року вказана цивільна справа (провадження №22-ц/811/1202/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді, однак, у зв`язку з надходженням заяви представника ОСОБА_2 адвоката Дем`яновської Ю.Д. про виправлення описок в оскаржуваному рішенні, ухвалою колегії суддів від 14 квітня 2020 року справу знято з апеляційного розгляду та направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про виправлення описки в рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року виправлено описки у вступній, мотивувальній та резолютивній частинах рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та визнано, що правильним слід вважати найменування відповідача ПАТ «Українська залізниця», замість неправильного ПАТ «Львівська залізниця».

Після вирішення судом першої інстанції питання про виправлення описки, справа надійшла до апеляційного суду 01.10.2020 року.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім позивача ОСОБА_1 , повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, від представників відповідача ПАТ «Українська залізниця»: юрисконсульта товариства Панат І.С. та адвоката Завалишин Ю.О., надійшло клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з відсутністю уповноваженого представника Залізниці, який володіє усіма матеріалами справи та може представляти інтереси Залізниці в апеляційному суді, однак, у задоволенні такого клопотання відмовлено на тій підставі, що причин, які б можна було визнати поважними, в клопотанні не зазначено, окрім того, представник відповідача (апелянта) вже давав свої пояснення в апеляційному суді, а клопотань від інших учасників справи не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому законом порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних чи громадських організацій.

Згідно зі статтею 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно зі статтею 52 ЖК України, пунктом 58 постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, або, у встановлених випадках, за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітету відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

У преамбулі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначені правові засади приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Як визначено статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

У відповідності зі статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Судом встановлено, що відповідно до ордера серії ЮА-І №104 на житлову площу в житловому будинку, виданого на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету від 21.08.1996 року №18 (а.с.31 т.1), позивачу ОСОБА_2 , як працівнику дистанції колії Підзамче, на склад сім`ї з трьох осіб: він ( ОСОБА_2 ), його дружина ОСОБА_3 та їхня дочка ОСОБА_1 , надано право на зайняття жилого приміщення, житловою площею 59,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Загальна площа жилого приміщення квартири становить 79,5 кв.м.

Вказаний ордер у судовому порядку не оспорювався та є дійсним.

Позивачі зареєстровані та постійно проживають в даній квартирі (а.с.38, 42-47 т.1).

Сім`я позивача ОСОБА_1 має правовий статус багатодітної сім`ї (а.с.48-51 т.1).

Спірне жиле приміщення (квартира) входить до складу нежитлової будівлі «кладової з пунктом обігріву, 1467 км пк 9, буд. літ. А-1» по АДРЕСА_1 , загальною площею 126,1 кв.м. (а.с.35 т.1).

Вказаний об`єкт нерухомого майна знаходиться у господарському віданні ПАТ «Українська залізниця», яке є правонаступником Державного територіально-галузевого об`єднання (ДТГО) «Львівська залізниця».

Відповідно до Статуту АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №735, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938 (а.с.183 т.1), Товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - підприємства залізничного транспорту), є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Рішенням виконавчого комітету Лисиничівської сільської ради від 26.04.2007 року №43 оформлено право власності на нежитлові будівлі за державою Україна в особі Міністерства транспорту України на праві господарського відання ДТГО «Львівська залізниця» на кладову з пунктом обігріву, 1467 км пк 9 по АДРЕСА_1 , про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 18.07.2007 року, яке 18.07.2007 року зареєстровано в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за № 15284303.

Однак, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2014 року у справі №450/2388/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року (а.с.12-18, 25-30 т.1), вказані вище рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської ради від 26.04.2007 року №43 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 18.07.2007 року про оформлення права власності за державою Україна в особі Міністерства транспорту України на праві господарського відання ДТГО «Львівська залізниця» на кладову з пунктом обігріву, 1467 км пк 9 по АДРЕСА_1 визнано недійсними та скасовано державну реєстрацію права власності.

Цими судовими рішеннями підтверджено, що спірне приміщення квартири по АДРЕСА_1 є жилим приміщенням і позивачі у встановленому законом порядку набули право користування цим жилим приміщенням.

Отже, той факт, що спірне приміщення є жилим приміщенням, не потребує доказуванню в даній справі відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі неправомірно відмовили позивачам у наданні дозволу на його приватизацію.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У зв`язку із перебуванням судді Копняк С.М. у відпустці в період з 09 по 12 березня 2021 року, повний текст постанови складений 15 березня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року, з урахуванням виправлених у ньому описок ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 березня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.