Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 759/199/21

провадження № 61-11862ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки виплат при звільненні по день фактичного розрахунку, недоплачених сум за лікарняними листами,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» (далі - ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України»), третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки виплат при звільненні по день фактичного розрахунку, недоплачених сум за лікарняними листами.

Позов мотивовано тим, що 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника відділу кадрів ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» у зв`язку із скороченням цієї посади. Однак при звільненні належні розрахунки з нею не провели. Вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про виплату їй всіх належних сум в повному обсязі, проте на момент звернення до суду виплати не здійснені.

ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь: належні суми, невиплачені їй при звільненні у розмірі 12 565,36 грн та середній заробіток за весь час затримки виплат при звільненні з моменту звільнення по день фактичного розрахунку, виходячи із розміру середньоденного заробітку на момент звільнення - 667,46 грн; незаконно утримані з її заробітної плати в грудні 2019 року та в січні 2020 року у розмірі 8 461,57 грн; нараховані у листопаді 2018 року та несплачені кошти у розмірі 9 995,31 грн; належні та недоплачені суми матеріального забезпечення по листам непрацездатності АДХ № 253836, АДЧ № 376607, АДЧ № 376608 у розмірі після сплати всіх обов`язкових платежів - 15 287,05 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог про стягнення незаконно утриманих у неї із заробітної плати в грудні 2019 року та в січні 2020 року коштів в розмірі, що становить після сплати всіх обов`язкових платежів 8 461,57 грн та нарахованих в листопаді 2018 року та несплачених (не виплачені в повному обсязі) кошти в розмірі, що становить після сплати всіх обов`язкових платежів 9 995,31 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні заробітну плату у розмірі 12 565,36 грн. Стягнуто з ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2020 року по 24 березня 2021 року у розмірі 58 487,00 грн. Стягнуто з ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму матеріального забезпечення по листам непрацездатності у розмірі 15 287,05 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивачки з нею не було проведено повний розрахунок належних їй сум при звільненні.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києві від 05 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі - 23 250,00 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що фактичні обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 12 грудня 2020 року, приписи процесуального закону щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт і витраченим на це часом, ціною позову та значенням справи для сторони, свідчать про те, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 23 250,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу представника ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» - Стрижова В. В. задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат при звільненні по день фактичного розрахунку змінено шляхом зменшення розмірі середнього заробітку, який підлягає до стягнення, за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2020 року по 24 березня 2021 року з 58 487,00 грн до 12 565,36 грн. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недоплачених сум за лікарняними листами та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розгляду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат при звільненні по день фактичного розрахунку, суд апеляційної інстанції виходив із того, що є очевидна неспівмірність заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої при звільненні заробітної плати зі встановленим розміром заборгованості із виплати компенсації втрати частини доходу у випадку порушення встановлених строків їх виплати, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 12 565,36 грн.

У липні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати в частині зменшення розміру середньомісячного заробітку, який підлягає до стягнення зі відповідача і залишити в цій частині в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі, є стягнення сум невиплачених при звільненні позивача у розмірі 12 565,36 грн та середнього заробітку за весь час затримки виплат при звільненні; стягнення належних та недоплачених сум матеріального забезпечення по листам непрацездатності АДХ № 253836, АДЧ № 376607, АДЧ № 376608 у розмірі після сплати всіх обов`язкових платежів - 15 287,05 грн. Отже, ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

Тому зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Касаційна скарга ОСОБА_1 містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню.

Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки апеляційний судом у цій справі неправильно застосовано статтю 117 КЗпП України та практику Верховного Суду у справах, обставини яких не є подібними.

Наведені заявником обставини, які на її думку потребують формування єдиної правозастосовчої практики по суті не стосується фундаментальних питань права, а зводяться до незгоди із оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду та суб`єктивного тлумачення положень статті 117 КЗпП України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, з огляду на те, що фактично судовий справедливий розгляд цієї справи і остаточне справедливе рішення по ній має поставити крапку в конфліктній ситуації між сторонами, як працівником та роботодавцем, то Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навела переконливих доводів про те, що справа має для неї виняткове значення.

Інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки виплат при звільненні по день фактичного розрахунку, недоплачених сум за лікарняними листами відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик