Провадження № 2/522/2699/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування квартири , припинивши право власності та скасувавши записи про проведення державної реєстрації такого права, зобов`язання не перешкоджати у здійснені права власності шляхом виселення та вселення, стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду з 18.10.2016р. знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування квартири АДРЕСА_1 , скасувавши записи про проведення державної реєстрації такого права та припинивши право власності ОСОБА_5 , скасувавши запис про проведення державної реєстрації вказаного права, про зобов`язання не перешкоджати у здійснені права власності шляхом виселення ОСОБА_4 та вселення ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 19.10.2016р. у задоволені заяви про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Згодом позивачка 09.11.2016р. уточнила позовні вимоги (а.с.115-126 т.1) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування квартири , припинивши право власності та скасувавши записи про проведення державної реєстрації такого права, зобов`язання не перешкоджати у здійснені права власності шляхом виселення та вселення.

Ухвалою суду від 14.11.2016р. відкрито провадження по справі (суддя Погрібний С.О.).

Ухвалою суду від 14.11.2016р. у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовлено.

26.01.2017р. позивачка подала уточнений позов (а.с.183-194) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування від всіх відповідачів квартири, припинивши їх право власності та скасувавши записи про проведення державної реєстрації такого права на підставі:- заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2016р. по справі №522/10522/16-ц, договору купівлі-продажу від 16.09.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., згідно якому ОСОБА_5 продала вказану квартиру ОСОБА_4 , договору купівлі-продажу від 29.09.2016р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. за №954 згідно якому ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_6 , договору купівлі-продажу від 29.12.2016р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. за №256, згідно якому ОСОБА_6 продав вказану квартиру ОСОБА_2 ; зобов`язання не перешкоджати позивачу у здійснені права власності на квартиру шляхом їх виселення та вселення позивачки, про стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2016р. по справі №522/10522/16-ц,(головуючий суддя Свячена Ю.Б.) за ОСОБА_5 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Проте підстав для розгляду такої справи та прийняття рішення на думку позивачки не було. На підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2016р. ОСОБА_5 продала квартиру ОСОБА_4 , який 29.09.2016р. продав квартиру ОСОБА_6 , а останній 29.12.2016р. продав квартиру ОСОБА_2 .

Про наявність заочного рішення позивачці стало випадково відомо 07.10.2016р. та яка звернулась до суду 18.10.2016р. с заявою про скасування заочного рішення, яке ухвалою суду від 26.12.2016р. було скасовано.

При цьому ОСОБА_7 є належним власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.06.2005р. В цій квартирі залишились проживати батько померлого її чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його психічно хворий брат ОСОБА_9 . При цьому у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 був психічно хворим, ніде не працював, вів антисоціальний склад життя, то використовувати квартиру (проживати, здавати в оренду, продати ) за його життя було неможливо, відносини позивачка з ним тому не підтримувала. Однак позивачка сплачувала всі комунальні послуги в період з 2005-2009р.р.

У вересні 2018р. виявилось , що ОСОБА_9 відсутній в квартирі та в ній мешкають невідомі сторонні люди які посилались на те, що їх туди вселила ОСОБА_5 за 350 долл. США і місяць, яка проживає в кВ. АДРЕСА_2 , та помістила ОСОБА_9 в невідоме місце. Позивачка звернулась до правоохоронних органів з приводу вселення нею невідомих осіб.

23.12.2008р. ОСОБА_1 подала до суду позов та рішенням суду від 12.03.2009р. позов задоволено (справа №2-551/09) та зобов`язано ОСОБА_5 і ОСОБА_9 не чинити перешкоди у користуванні квартирою та зняти ОСОБА_9 з реєстраційного обліку. У зв`язку з апеляційною скаргою дане рішення скасовано та справу повернуто на новий розгляд.

Рішенням суду від 09.03.2011р. по справі №2-371/11 (суддя Кравчук Т.С.) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про вселення був задоволений. Однак позивачка в квартиру не вселялась у зв`язку з реєстрацією та проживанням в ній ОСОБА_9 , спільне використання з яким було неможливим, квартира перетворювалась на непридатну для проживання. Утворилась заборгованість за комунальні послуги. 18308,64 грн. ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_9 помер. Біля моргу позивачка зустрілась з ОСОБА_5 , яка отримала тіло та заявила що нею витрачено на поховання 1060 грн., і що квартиру вона не віддасть допоки я у неї її не викуплю.

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до позивачки (справа №522/13830/15-ц) про визнання за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давністю та ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою. Ухвалою суду позовна заява ОСОБА_5 залишена без розгляду. Рішенням суду від 06.07.2016р. зустрічний позов задоволено та виселено ОСОБА_5 і вселено позивачку в квартиру. Рішенням апеляційного суду від 06.10.2016р. рішення суду першої інстанції змінено:зменшено розмір судових витрат, в іншій частині рішення залишено в силі.

Все це спричинило для позивачки тяжкі наслідки, оскільки квартира вибула з її власності поза її волею, а тому майно підлягає витребуванню згідно ст..387, ч.3 ст.388 ЦК України.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31.01.2017р. задоволено клопотання позивачки та накладено арешт на квартиру.(а.с.205).

За розпорядженням керівника апарату суду від 27.11.2017р. №1135/17 у зв`язку з перебування судді Погрібним С.О. у довготривалій відпустці справу повторно перерозподілено .

Згідно ухвали суду від 28.11.2017р. справа прийнята до провадження судді ОСОБА_10 ..

Згодом згідно протоколу про повторний авто розподіл та ухвали суду від 15.01.2018р. справа прийнята до провадження судді Загороднюка В.І. з призначенням на 19.03.2018р. та згодом ухвалою суду від 24.01.2018р. виправлено описка та призначено засідання на 19.02.2018р. На вказану ухвалу подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 постановою апеляційного суду м.Одеси від 23.07.2018р. апеляційну скаргу залишено без задоволення та ухвалу суду від 24.01.2018р.-без змін.

На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 27 грудня 2018 року №4049/0/15-18 про звільнення ОСОБА_11 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м.Одеси Шкамерда К.С. (протокол повторного авторозподілу від 11.02.2019 року).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.06.2019 року суддею Шкамердою К.С. прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання на 02.04.2019р..

У зв`язку із закінченням відрядження судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_12 на роботі на посаді судді Приморського районного суду м.Одеси та на підставі Розпорядження №24 від 18 вересня 2019 року керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас І.Я. про передачу справ, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, було здійснено повторний авторозподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.10.2019 року справа розподілена на суддю Домусчі Л.В.

Ухвалою суду від 01.11.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 16.12.2019р.

16.12.2020р. підготовче засідання у зв`язку з неявкою учасників справи та неналежним повідомленням всіх відкладено на 03.02.2020р.

Підготовче засідання призначене на 03.02.2020р. було відкладено на 20.03.2020р. за присутності представника позивачки адв.Котик В.І. та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_13 у зв`язку з неявкою співвідповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та поверненням судових повісток без належного вручення .

20.03.2020р. в підготовче засідання не з`явились представник позивачки ОСОБА_1 -адв. Котик В.І. , представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 , та інші відповідачі . при цьому від представника ОСОБА_13 надійшли клопотання про виклик свідків, про витребування у ВРП інформації щодо притягнення судді ОСОБА_15 , про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи, та про відкладання засідання.

В підготовче засідання 20.03.2020 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 30.03.2020 року у задоволенні клопотання адвоката Чукітової В.В. про призначення експертизи по цивільній справі -відмовлено.

У задоволенні клопотання адвоката Чукітової В.В. про витребування доказів -відмовлено.

У задоволенні клопотання адвоката Чукітової В.В. про допит свідка по цивільній справі -відмовлено.

Ухвалою суду від 30.03.2020 року підготовче засідання по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 17.06.2020 року.

В судове засідання 17.06.2020р. з`явились представник позивачки ОСОБА_1 -адв. Котик В.І. , представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 , не з`явились відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , судові повістки повернулись з відміткою «не вручено з інших причин».

Представник позивачки адв. Котик В.І. надав суду пояснення по суті позовних вимог, та просив позов задовольнити з викладених в позові підстав, оскільки квартира вибула з володіння позивачки поза її волею відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України. Пояснив що на сьогоднішній день квартира перебуває у володінні ОСОБА_2 , при цьому добросовісність такого володіння не має значення. Також просив стягнути з усіх відповідачів судові витрати і припинити право власності і скасувати записи. Також вказав, що позивачка зверталась до ВРП з приводу притягнення судді, яка винесла заочне рішення, до дисциплінарної відповідальності, про що є відповідне рішення ВРП.

Також надала свої пояснення і представник відповідача ОСОБА_13 , яка просила в позові відмовити, оскільки вважає що ОСОБА_2 набув спірну квартиру в законному порядку, і не було ніяких сумнівів що ОСОБА_3 не є належним власником, є добросовісним набувачем і повідомила суд про здійснення відповідачем в квартирі перепланування та ремонту.

З метою повторного належного сповіщення інших відповідачів по справі оголошено перерву до 09.09.2020р.

З 03.08.2020 року по 04.09.2020 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці.

09.09.2020р. в судове засідання з`явився представник позивачки Котик В.І. , не з`явились відповідачі , та представник ОСОБА_13 , яка направила суду клопотання про відкладання судового засідання у зв`язку з перебуванням у відпустці. Враховуючи першу неявку представника відповідача та неявку інших відповідачів суд відклав судове засідання на 07.10.2020р.

07.10.2020р. в судове засідання не з`явились представник позивачки Котик В.І. , який направив суду 06.10.2020р. заяву про відкладання судового засідання у зв`язку з захворюванням вірусною хворобою, відповідачі, та представник ОСОБА_13 , яка також направила 07.10.2020р. заяву про відкладання у зв`язку з її знаходженням на самоізоляції, у в`язку з чим судове засідання відкладено на 23.11.2020р.

Розгляд справи призначений на 23.11.2020 року, у зв`язку з хворобою судді Домусчі Л.В. та перебуванням на лікарняному з 23.11.2020 року по 04.12.2020 року, враховуючу велику завантаженість справами (більш 800 справ у провадженні), та вже призначенням інших справ до розгляду протягом січня-березня 2021 року, відкладено на 16.03.2021 року. Крім того представником відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладання судового засідання у зв`язку з тим, що в неї вранці підвищилась температура 37,2 .

У судове засідання 16.03.2021р. з`явились представник позивачки, не з`явились відповідачі та адв.Чукітова, яка надіслала на електронну адресу суду заяву з проханням відкласти судове засідання у зв`язку з її терміновим відрядженням.

Суд, зважаючи на норми ч.1,3 ст.223 ЦПК України, ухвалив відмовити у клопотанні представнику ОСОБА_13 про відкладання судового засідання, враховуючи що дата судового засідання була завчасно повідомлена всім учасникам справи,та проводити судове засідання у її відсутності та інших співвідповідачів.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача або відповідача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.

Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

При цьому суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, та можливо вирішити спір по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно позовних вимог предметом позову є:

1.витребування від всіх відповідачів квартири АДРЕСА_1 , припинивши їх право власності та скасувавши записи про проведення державної реєстрації такого права на підставі: заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2016р. по справі №522/10522/16-ц, договору купівлі-продажу від 16.09.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., згідно якому ОСОБА_5 продала вказану квартиру ОСОБА_4 , договору купівлі-продажу від 29.09.2016р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. за №954 згідно якому ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_6 , договору купівлі-продажу від 29.12.2016р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. за №256, згідно якому ОСОБА_6 продав вказану квартиру ОСОБА_2 ;

2.зобов`язати відповідачів не перешкоджати позивачці у здійснені права власності на квартиру шляхом їх виселення та вселення позивачки,

3.про стягнення судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 , заг. пл. 50,9 кв.м., житл. пл. 27,3 кв.м. (двох кімнатна) на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.05.2005р. після смерті чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.70 т.1). виданого державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Кулаковою С.М., яка належала померлому на підставі договору дарування від 07.08.2002р.

В зазначеній квартирі проживав та був зареєстрований також і батько її чоловіка ОСОБА_18 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 05.09.2005р. (а.с.72) та брат чоловіка ОСОБА_9 , що був інвалідом третьої групи безстроково (а.с.75 т.1).

У позові позивачка зазначає, що ОСОБА_9 був психічно хворий. При цьому у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 був психічно хворим, ніде не працював, вів антисоціальний склад життя, то використовувати квартиру (проживати, здавати в оренду, продати ) за його життя їй було неможливо, відносини позивачка з ним тому не підтримувала. Однак позивачка сплачувала всі комунальні послуги в період з 2005-2009р.р.

З відповіді Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області від 12.02.2009р. (а.с.85 т.1) також вбачається, що позивачка зверталась з приводу неправомірних дій ОСОБА_9 та перевіркою було встановлено, що між ними склалися неприязні стосунки з приводу виникаючих спірних питань по факту володіння квартирою, що відноситься до цивільно-правових відносин.

Згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12.03.2009р. (справа №2-554/09) за позовом позивачки до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , третя особа- Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у користуванні квартирою, зняття з реєстраційного обліку та вселення, позов задоволено , та зобов`язано ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , та інших не чинити перешкод позивачці в користуванні квартирою і володінні та зобов`язано Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_9 , виселити ОСОБА_5 , та усіх проживаючих там осіб з квартири. (а.с.86-87).

В 2011р. ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , третя особа- Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право проживання квартирою (справа №2-1010/11) та який ухвалою суду від 18.10.2011р. залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. (а.с.92 т.1).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.03.2011р. по справі №2-371/11 (суддя Кравчук Т.С.) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про вселення був задоволений і яке набрала законної сили. (а.с.93-94). Однак позивачка стверджує, що в квартиру не вселялась у зв`язку з реєстрацією та проживанням в ній ОСОБА_9 , спільне використання з яким було неможливим, квартира перетворювалась на непридатну для проживання. Утворилась заборгованість за комунальні послуги у розмірі 18308,64 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 28.05.2015р. серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до позивачки ОСОБА_1 (справа №522/13830/15-ц) про визнання за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давністю та ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Ухвалою суду від 06.07.2016р. позовна заява ОСОБА_5 залишена без розгляду(а.с.128). Рішенням суду від 06.07.2016р. зустрічний позов задоволено та виселено ОСОБА_5 і вселено позивачку в квартиру. (а.с.129-130). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.10.2016р. рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасовано та стягнута моральна шкода у розмірі 1000 грн. і зменшено розмір судових витрат, в іншій частині рішення залишено в силі, а в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишено без змін.(а.с.131-133). При цьому судом було встановлено, що за життя ОСОБА_9 , ОСОБА_5 чинили позивачці перешкоди у користуванні квартирою, вселили в квартиру інших осіб, не утримували житло. Місце проживання ОСОБА_5 зареєстровано в кВ. АДРЕСА_3 .

Проте заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.08.2016р. (справа №522/10522/16-ц) позов ОСОБА_5 про визнання права власності на спірну квартиру було задоволено та визнано право власності на квартиру за ОСОБА_19 за набувальною давністю.

Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 16.09.2016р. ОСОБА_19 продала квартиру ОСОБА_4 (а.с.21), де зазначено що квартира належить продавцю на підставі заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2016р. (справа №522/10522/16-ц).

Згодом 29.09.2016р. ОСОБА_4 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав спірну квартиру ОСОБА_6 (а.с.4 т.3).

29.12.2016р. ОСОБА_6 (іпн НОМЕР_2 ) згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу продав квартиру ОСОБА_2 за 148 520 грн. (а.с.2-3 т.3).

07.10.2016р. позивачці стало відомо про продаж спірної квартири ОСОБА_19 .

Про зазначене заочне рішення суду позивачка не знала, та коли дізналась, подала заяву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 26.12.2016р. заява була задоволена та заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2016р. було скасовано.

Рішенням суду від 14.07.2017р. у задоволені позову ОСОБА_19 - відмовлено(а.с.79-83 т.3).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.06.2018р. рішення суду від 14.07.2017р. змінено лише в мотивувальній частині.(а.с.45-48 т.3).

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Будь-яких належних доказів щодо зміни параметрів спірної квартири та проведення ремонтних робіт суду не надано.

Згідно зч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приходить до висновку, що право власності на спірну квартиру набувалось ОСОБА_19 та в подальшому за договорами купівлі-продажу ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 незаконно.

Таким чином враховуючи те, що спірна квартира вибула з володіння позивачки без її волі, то вимога про витребування спірної квартири саме у ОСОБА_2 , як останнього власника, підлягає задоволенню.

Щодо пред`явлених позовних вимог до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , то суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки ці відповідачі вже не є на час розгляду справи власниками квартири та не проживають в ній і відсутні докази щодо перешкоджання ними у користуванні квартирою.

Оскільки спірною квартирою користується ОСОБА_2 , також підлягають задоволенню позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення його з квартири та вселення позивачки в спірну квартиру згідно ст..391 ЦК України.

Будь-яких належних доказів чинення іншими відповідачами перешкод позивачці у користування спірною квартирою та їх проживання в ній суду не надано, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення вимог про виселення їх з квартири та зобов`язання не чинити позивачці перешкоди у користуванні квартирою. Окрім того суд враховує що 16.02.2017р. ОСОБА_6 звертався до суду с заявою про відкладання судового засідання (а.с. 209 т.1), де вказав місце свого проживання іншу адресу ( АДРЕСА_4 ).

При цьому суд також враховує що існує рішення суду про виселення ОСОБА_5 з квартири.

До 16.01.2020 р. була чинною редакція ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), відповідно до якої: «У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-IX від 05 грудня 2019 року, який набрав чинності з 16.01.2020 року були внесені зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких частина 3 ст. 26 Закону викладено в такій редакції: У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)».

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 340-IX від 05 грудня 2019 року, судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Починаючи з 16.01.2020 р. скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі.

Враховуючи те, що позивач просив скасувати і всі записи про проведення державної реєстрації такого права за відповідачами (на підставі: заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2016р. по справі №522/10522/16-ц, договору купівлі-продажу від 16.09.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., згідно якому ОСОБА_5 продала вказану квартиру ОСОБА_4 , договору купівлі-продажу від 29.09.2016р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. за №954 згідно якому ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_6 , договору купівлі-продажу від 29.12.2016р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. за №256, згідно якому ОСОБА_6 продав вказану квартиру ОСОБА_2 ) проте на час розгляду справи такий спосіб захисту вже не передбачено ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Права та охоронювані законом інтереси особи за відсутності будь-яких механізмів захисту залишатимуться декларативними. Тож у разі незаконного посягання на майнові та особисті немайнові права та законні інтереси особи, останні повинні підлягати захисту, що, у свою чергу, вимагає від держави забезпечення належного правового регулювання з тим, щоб визначити засоби реалізації таких прав та інтересів, а також закріпити ефективні способи їх захисту.

Захист порушеного права має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який здатний відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду (ст. 16 ЦК України).

У зв`язку з тим, що судом було встановлено про протиправність державної реєстрації прав власності за ОСОБА_2 , та що зміни до Закону вимагають і одночасне визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)» і враховуючи те, що без державної реєстрації припинення права відповідача ОСОБА_2 на квартиру це не призведе до ефективного захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про припинення його право власності.

Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 8 статті також передбачено, що якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Також позивачка просить стягнути судові витрати, яким просить стягнути судовий збір 2962,67 грн. , витрати на правову допомогу у розмірі .

Розмір витрат пов`язаних зі сплатою судового збору представником позивача доведені належним чином.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 19.02.2020р. по справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Колегія суддів зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата роз`яснила, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту,

Суду надано договір на правову допомогу укладеного позивачкою з адвокатом Котиком (а.с.91-92т.3, а.с.74-75 т.4) від 17.10.2016р. та договір від 26.12.2016р. про внесення змін до даного договору, а саме П.4.1. : за надання передбаченого договором правової допомоги замовник сплачує виконавцю гонорару у розмірі 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі у судових засіданнях до 31.12.2016р, а з 01.01.2017р.- 4-% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановленого на 1 січня. Відкладення судового засідання або засідання. Що тривали менше однієї години вважаються годиною участі у судовому засіданні. Гонорар підлягає сплаті перед очікуванням закінчення засідання з`ясування обставин справи. (а.с.75 т.4).

За участь у судових засіданнях надано розрахунок у розмірі 551,20 грн. , за 2017р. у розмірі 6400 грн., за 2018р.- у розмірі 1409,6 грн., за 2019р- у розмірі 3073,60 грн. за участь у 2020р.- у розмірі 8408 грн.

Суд зазначає , що витрати на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з 2016 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та які підлягають задоволенню пропорційно з кожного з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Щодо ОСОБА_5 то суд вважає що на момент подачі позову про витребування квартири до неї , такий спосіб захисту був обраний неправильно, а тому відсутні підстави для стягнення з неї судових витрат.

Таким чином судові витрати підлягають стягненню у рівних частках із кожного по 7 601, 69 грн.

Керуючись ст.11, 15, 16, 181, 190, 216, 316-319, 321, 328, 387, 388, 391 Цивільного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 4, 10-13, 19, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 158, ч.1 ст. 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування квартири , припинивши право власності та скасувавши записи про проведення державної реєстрації такого права, зобов`язання не перешкоджати у здійснені права власності шляхом виселення та вселення, стягнення судових витрат,- задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) квартиру АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2016р.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) не перешкоджати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у здійснені права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_1 в цю квартиру.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у рівних частках із кожного по 7 601, 69 грн. (сім тисяч шістсот одну гривень 69 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року, у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 , які продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 29.03.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі