Єдиний унікальний номер 243/2040/19
Номер провадження 22-ц/804/1879/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 243/2040/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2021 року (суддя Гончарова А.О., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Слов`янськ Донецької області, повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року),-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13 900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-якій момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг та п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахункам. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а отже, зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2019 року мав заборгованість на загальну суму 398 344,86 грн, яка складається з: 10 838,41 грн заборгованість за кредитом; 382 254,98 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 251,47 грн - заборгованість за пенею та комісією. Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.11.2007 року в розмірі 126 580,16 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 10 838,41 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 26.11.2007 року по 29.09.2017 року в сумі 115 741,75 грн, та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. 02.03.2021 року АТ КБ «ПриватБанк»» звернулося до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.11.2007 року на загальну суму 35 633,23 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 838,41 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 24 794,82 грн, а також стягнути понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 26.11.2007 року на загальну суму 35 633,23 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 838,41 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 24 794,82 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на вказане рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Крім того, зазначає, що анкету Банку від 24.07.2009 року він не підписував, хто поставив підпис в анкеті замість нього йому невідомо.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача до апеляційного суду не надходив. Його відсутність за частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В частині 1 ст. 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Крім того, згідно із частиною 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та судового збору.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 26.11.2007 року на його ім`я було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку за № НОМЕР_1 терміном дії до червня 2009 року включно.

Після цього ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою 24.07.2009 року, на підставі якої йому було видано кредитну картку № НОМЕР_3 терміном дії до травня 2012 року включно.

Окрім цього, відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк»» довідки на ім`я ОСОБА_1 було видано також ще дві кредитні картки: № НОМЕР_4 , відкрита 11.08.2010 року, термін дії до червня 2014 року включно, та № НОМЕР_5 , відкрита 29.05.2012 року, термін дії до березня 2016 року включно.

Як встановлено з відомостей, наданих банком, щодо руху коштів по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , відповідач активно користувався кредитними коштами, здійснював платіжні операції за допомогою всіх вищезазначених карток, знімав готівку, сплачував заборгованість, тощо.

Згідно з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 01.09.2020 року № 1270115-ВБ, наданою на запит суду першої інстанції, кредитна картка може бути видана клієнту при зверненні останнього до установи Банку, якщо термін її дії сплив або її було загублено, та якщо клас картки було підвищено у зв`язку з певними обставинами. Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнту. Згідно з Умовами обслуговування, Банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає карти, їх вид та строк дії визначено в Заяві та Пам`ятці клієнта. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Клієнт має право звернутися до установи Банку з метою перевипущення недійсних карток. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, вся сума заборгованості, яка сформувалась на дату перевипуску, відображається й враховується, в тому числі, і на перевипущеній картці. Оскільки перевипуск картки не являється укладенням нового кредитного договору, спрямований лише на випуск платіжної картки, додаткові документи під час її отримання не заповнюються, що не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.11.2007 року станом на 11.02.2021 року сума заборгованості складає 35 633,23 грн, в тому числі 10 838,41 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 24 794,82 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язання за спірним кредитним договором належним чином не виконав, не погасив своєчасно заборгованість за кредитом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можливо.

Відповідно до частин 1-2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1-3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До анкети-заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Колегія суддів, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, доходить висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 10 838,41 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами в розмірі 24 794,82 грн, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 26 листопада 2007 року процентна ставка не встановлена.

24 липня 2009 року ОСОБА_1 підписав заяву, в якій, зокрема зазначена базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості, що загалом на рік становить 36%. Крім того, позивачем до суду першої інстанції також було надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в які узгоджена процентна ставка в розмірі 3,0% на місяць. Дана довідка має підпис відповідача у справі ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою позивача, яка є в матеріалах справи, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 (дата відкриття 26.11.2007р., термін дії 06/09); НОМЕР_3 (дата відкриття 24.07.2009р., термін дії 05/12); НОМЕР_4 (дата відкриття 11.08.2010р., термін дії 06/14); НОМЕР_5 (дата відкриття 29.05.2012р., термін дії 03/16).

Так, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 24 794,82 грн заборгованості за простроченими відсотками.

На підтвердження вищезазначеної вимоги позивач надав суду розрахунок заборгованості, з якого випливає, що сальдо за нарахованою заборгованістю за процентами, які не включені в заборгованість накопичувальним підсумком, становить 24 794,82 грн. При цьому, така заборгованість за процентами виникла в жовтні 2020 року, тобто вже після закінчення строку дії картки НОМЕР_5 .

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, постанова Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 359/2703/15-ц).

За таких обставин, у позивача були відсутні правові підстави нараховувати проценти, оскільки строк дії картки закінчився 01 квітня 2016 року. Зазначене не було враховано судом першої інстанції, а в тому в цій частині рішення підлягає скасуванню.

Водночас, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи випливає, що строк дії останньої картки, відкритої на ім`я відповідача, закінчився 01 квітня 2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом 01 березня 2019 року, тобто в межах трирічного строку після закінчення дії картки.

Крім того, апеляційний суд вважає недоведеними посилання відповідача на те, що він не підписував анкету від 24.07.2009 року та не отримував кредитні картки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи документами, зокрема випискою по картковому рахунку відповідача. Крім того, за частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, з огляду на те, що апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь банку 24 794,82 грн заборгованості за простроченими відсотками, в цій частині рішення слід скасувати та відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 584,30 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2 005,00 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір у розмірі 584,30 грн у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, а відповідачу з позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 005,00 грн, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця в компенсації судових витрат в сумі 1 420,70 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2021 року в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 420 (одна тисяча чотириста двадцять) гривень 70 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна

Г.В. Новікова