Провадження №2/760/5435/21
Справа №760/4375/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі: Омелько Г.Т.,

розглянувши в приміщені суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «ПАКТУМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

17.02.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «ПАКТУМ» (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» (відповідач -2), в якій просить суд:

- визнати недійсним договір про відступлення права вимоги грошового зобов`язання за фінансовими кредитами №151217нв від 26.12.2017 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «ПАКТУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал»;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «ПАКТУМ» на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6400 грн.

Позов обґрунтований тим, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2019 по справі №204/2865/14 було відкрито провадження за заявою ТОВ «Колекторське агентство «ПАКТУМ» до ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження. Отримавши вищезазначену ухвалу, позивач ОСОБА_1 дізналася про укладання між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» та Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» договору про відступлення права вимоги грошового зобов`язання за фінансовими кредитами №151217нв від 15.12.2017 та укладання між Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «ПАКТУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» договору про відступлення права вимоги грошового зобов`язання за фінансовими кредитами №151217нв від 26.12.2017.

Зазначає, що дослідивши договір про відступлення права вимоги грошового зобов`язання за фінансовими кредитами №151217нв від 26.12.2017, було з`ясовано, що в жодному пункті договору не йдеться про відступлення права вимоги боргу до ОСОБА_1 , який вона мала перед банком та суми зобов`язання (боргу), яка відступається ТОВ «Колекторське агентство «ПАКТУМ». Також пункти 2.2, 4.1, 4.2 Договору приховані написом «Конфіденційно», що є неправомірним.

Вказує, що ніколи не отримувала від ТОВ ФК «Профкапітал» та ТОВ «Колекторське агентство «ПАКТУМ» повідомлення про відступлення права вимоги, та докази відправлення таких повідомлень не були надані відповідачами суду. Укладені Відповідачами договори про відступлення права вимоги за предметом та умовами договору є фактично договором факторингу,а не договором відступлення права вимоги.

У позові зазначено, що укладати договори факторингу має право тільки фінансова установа, яка отримала відповідне свідоцтво та внесена до реєстру фінансових установ і яким не є ТОВ «Колекторське агентство «Пактум».

Позивачка вказала, що договір відступлення права вимоги №151217нв від 26.12.2017 укладений з порушенням закону, а саме: був укладений договір відступлення права вимоги замість договору факторингу; стороною в договорі (фактор) виступає неналежна сторона (не фінансова установа); договір не містить істотну умову, а саме не вказано відступлення права вимоги до конкретного боржника (до ОСОБА_1 ); договір не містить істотну умову, а саме суму вимоги до боржника.

Отже, позивачка вважає, що цей договір не має ніякого відношення до позивача ОСОБА_1 , але безпідставно використовується для отримання відповідачем неправомірної вигоди, а тому право ОСОБА_1 як заінтересованої особи, яка заперечує його дійсність, повинно бути захищене шляхом визнання договору недійсним (ст.215 ЦК України).

З огляду на наведене, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху із наданням позивачеві строку на усунення її недоліків.

Недоліки позовної заяви усунуто у встановлений вказаною ухвалою строк.

Ухвалою судді від 25 травня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

Ухвалою судді від 27 липня 2021 року у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено.

25.11.2020 на адресу суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «ПАКТУМ» надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено наступне.

На підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 26.12.2017 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» та ТОВ "КА "ПАКТУМ" до нового кредитора перейшло право вимоги значної кількості кредитних договорів.

Вказує, що позивачем чи його представником не надано підтвердження на представництво інтересів інших позичальників за кредитними договорами, право вимоги, до яких перейшло до ТОВ "КА "ПАКТУМ", на підставі вищевказаного договору.

У відзиві зазначено, що у п. 2.2 договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 15.12.2017, укладеного між ПАТ "ВТБ БАНК" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПРОФКАПІТАЛ" та договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 26.12.2017, укладеного між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПРОФКАПІТАЛ" та ТОВ "КА "ПАКТУМ", міститься інформація про загальну суму заборгованості за всіма кредитними договорами, право вимоги у яких було переуступлене новим кредиторам. Дана інформація є конфіденційна та відноситься до інформації, охоронюваною банківською таємницею. Перелік кредитних договорів, по яких відступлено права вимоги міститься в реєстрах прав вимог, що є невід`ємною частиною цих договорів.

Крім того звернула увагу, що вказаний факт уже досліджувався Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська в справі №204/2865/14-ц, після чого заява про заміну сторони виконавчого провадження задоволена. Окрім цього, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська вже досліджено правомірність відступлення права вимоги та встановлено, що поточним кредитором ОСОБА_1 є ТОВ "КА "Пактум".

Відповідач також зазначає, що на момент укладення оскаржуваного договору законодавством України не визначено спосіб повідомлення. У той же час, згідно п.п. 3.1.6. оскаржуваного договору, новий кредитор (ТОВ "КА "ПАКТУМ") зобов`язується надіслати боржникам, їх поручителям письмові повідомлення з інформацією про подальше виконання їх зобов`язань перед новим кредитором. Дана вимога договору була виконана відповідачем.

Вказує, що позивачем не надано підтвердження про повне чи часткове виконання ним своїх фінансових обов`язків первісному кредитору, що могло б свідчити про безпідставність вимог нового кредитору до позичальника.

Щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, відповідач заперечує проти витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400 грн.

У відзиві відповідач зазначає, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. Так, договір №06/02-20 від 06.02.2020 про надання правової допомоги, укладений між Адвокатським бюро "АDVОСАТ БЕЛІК" та ОСОБА_1 у п. 1 містить відомості: "На підставі даного договору Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу по вивченню матеріалів справи та підготовці процесуальних документів при необхідності та замовлення від Клієнта, а також інші дії, які замовить Клієнт. Додаткова правова допомога надасться Адвокатом шляхом зміни предмету договору або укладенням додаткової угоди." Отже, аналізуючи дане положення договору від 06.02.2020, з метою вчинення будь-яких дій, відмінних від вивчення матеріалів справи, до цього Договору мали б укладатись додаткові угоди, а відтак жодних замовлень від ОСОБА_1 до Адвокатського бюро "ADVOCAT БЕЛІК" не надходило. Окрім цього, договір №06/02-20 від 06.02.2020 не містить порядку розрахунку гонорару адвоката, що в свою чергу не підтверджує заявлену суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити ї повністю або частково.

Таким чином, відповідач ТОВ «Колекторське агентство «ПАКТУМ» просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з того, що договір відступлення права вимоги належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1- 3 та частинами 5, 6статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства при проведенні договору купівлі-продажу права вимоги; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює договір відступлення права вимоги грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1 - 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так представник відповідача у поданому відзиві на позовну заяву послалась та надала копію ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 (справа № 204/2865/14-ц, провадження № 6/204/8/20), якою змінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа по справі № 204/2865/14-ц за позовом ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № R7В від 09.04.2012 року на правонаступника ТОВ «Колекторське агентство «ПАКТУМ» ().

Судом, шляхом огляду загально відомого Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що в межах цивільної справи № 204/2865/14-ц ухвалені наступні процесуальні рішення.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість по Кредитному Договору № R7 від 09 квітня 2012 року в сумі 129272 грн. 74 коп. з яких: заборгованість по кредиту - 49510 грн. 92 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі - 24369 грн. 37 коп., сума пені по кредиту за період з 12.01.2013 р. по 11.01.2014р. в сумі - 25333 грн. 45 коп., сума пені по відсотках за користування кредитом за період з 12.01.201З р. по 11.01 2014 р. в сумі - 30059 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1292 грн. 73 коп., а всього 130564 грн. 47 коп.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2020 в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Бєліка А.С. про зупинення провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ», зацікавлені особи Чечелівський ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 (справа № 204/2865/14-ц, провадження № 6/204/8/20) змінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа по справі № 204/2865/14-ц за позовом ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № R7В від 09.04.2012 року на правонаступника ТОВ «Колекторське агентство «ПАКТУМ» ().

Вказана ухвала оскаржена до Дніпровського апеляційного суду та провадження у справі зупинено.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217 від 15 грудня 2017 року, ПАТ «ВТБ БАНК» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» права грошової вимоги, а новий кредитор набуває права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі за договором кредиту № R7В від 09.04.2012, боржник - ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 73 880,29 грн., що підтверджується витягом з реєстру прав вимог (грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 151217вб від 15.12.2017).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 151217нв від 26 грудня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» передає (відступає) ТОВ «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі за договором кредиту № R7В від 09.04.2012, боржник - ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 73 880,29 грн., що підтверджується витягом з реєстру прав вимог (грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 151217вб від 26.12.2017).

Позивач у позові зазначає, що договір відступлення права вимоги №151217нв від 26.12.2017 укладений з порушенням закону, а саме був укладений договір відступлення права вимоги замість договору факторингу; стороною в договорі (фактор) виступає неналежна сторона (не фінансова установа); договір не містить істотну умову, а саме не вказано відступлення права вимоги до конкретного боржника (до ОСОБА_1 ); договір не містить істотну умову, а саме суму вимоги до боржника.

З зазначених позивачем обставин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Представник відповідача -1 в наданому відзиві зазначив, що позивач наявність заборгованості, яка нею не погашена перед кредитором визнає, а спірний договір за своєю правовою природою є договір купівлі-продажу права вимоги за даним кредитним договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, за змістом ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Іншого укладеного між позивачем та відповідачами кредитного договору не передбачено.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, позивач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Ні законом, ні, тим більше умовами Кредитного договору, не встановлено заборони позичальникові відступати право вимогами за укладеним договором, тим більше обов`язку повідомляти про це боржника.

Суд не приймає до уваги твердження позивача при зверненні до суду щодо характеру укладеного договору, виходячи з наступного.

З точки зору закону одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Поняття факторингу визначено в ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06 лютого 2014 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

При цьому, основною відмінністю договору факторингу від інших договорів відступлення права вимоги є його оплатний характер зі сторони клієнта (особи, яка передає право вимоги), тобто те, що він має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй в розпорядження визначеної суми грошових коштів за окрему відповідну плату, розмір якої визначається договором. До того ж право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язань клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Факторинг є фінансовою послугою в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тобто операцією з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку.

Таким чином, основні права та обов`язки сторін за цим договором полягають у здійсненні фінансування з метою отримання прибутку шляхом передачі грошових коштів іншій стороні за плату, обумовлену договором, а відступлення права вимоги є складовою частиною господарської операції.

Крім того, факторинг становить регулярно здійснювану операцію, згідно якої на фактора покладаються певні додаткові обов`язки та який діє і після того, як фактор виплатив клієнту кошти, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту, коли боржник виплатив факторові кошти за первісним договором.

Разом з тим, статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Аналіз ст. 512, 1077 ЦК України свідчить про те, що цивільне право розмежовує правочин, предметом якого є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (договори цесії) та договори факторингу.

Під час цесії може бути відступлене право як грошової, такі не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги.

При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

При відступлені права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором (стаття 514 ЦК України).

Однією з відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення права вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін на права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає у передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє також після того, як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що предметом договору є майнові права.

Отже, спірний договір за своєю правовою природою був оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна зі сторін не передала грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату.

Тому доводи позивача викладені у позовній заяві, що спірний договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами є договором факторингу є необґрунтованими.

Крім того, посилання позивача на те, що підтвердженням того, що оспорюваний договір є договором факторингу, є висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16 не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини у даній справі та справі, яка переглядалася Верховним Судом, не є подібними. Так, у справі, яка переглядалася касаційним судом встановлено обставини, що оспорюваний договір було укладено між юридичними особами за наслідками досягнутої між ними домовленості.

А у даній справі, спірний договір був оплатним договором відступлення права вимоги та за укладеним договором жодна із сторін не передала грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату.

Таким чином, предметом договору факторингу, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

В той же час, на чому ґрунтуються ці твердження позивача, при зверненні до суду не зазначає і будь-яких доказів цим твердженням не надає.

При вирішенні спору суд також враховує, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У даному відзиві представник відповідача-1 довів правомірність своїх дій у відносинах при укладенні спірного договору.

Таким чином, з точки зору закону, обов`язок довести обставини, зазначені в позові в його обґрунтування, покладається на позивача.

Тобто, спростувати цю презумпцію, а саме відповідність укладеного договору вимогам закону має сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст. ст. 77-78 ЦПК України, та за правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком даної сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 77, 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, укладений спірний договір про відступлення права вимоги грошового зобов`язання за фінансовими кредитами № 151217нв від 26.12.2017 відповідає вимогам ст. ст. 512, 513, 514 ЦК України та є договорами відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а отже, відсутні підстави, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання його недійсним.

Під час укладання оспорюваного договору сторонами було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення, а позивач не надала будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зазначених нею обставин, а укладений між відповідачами договір відповідає вимогам закону, волевиявленню сторін при його укладенні, а тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.6, 15,16, 202,203,204, ч.ч.1,2 ст.215, ч.1 ст.216, 230, 234, 512-518, 627, 638, 650, 655, 656, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 76-79, 81-83, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А. Усатова