Єдиний унікальний номер судової справи: 225/5464/20
Номер провадження: 2/225/68/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

22 березня 2021 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Довженко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрової С.О.,

представника позивача: адвоката Саєнко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою уповноваженого представника позивача - адвоката Саєнко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року уповноважений представник позивача - адвокат Саєнко Олександр Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1018984 від 25.09.2020 року, звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк про визнання права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

На підтвердження розміру сплаченого за звернення з відповідним позовом судового збору в сумі 993,11 грн. позивачем суду надано експертний висновок до звіту №140920-001 від 14.09.2020 року СОД ФОП ОСОБА_2 , відповідного до якого вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , становить 99 320,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори Донецької області від 19.03.2012 року.

24.01.1990 року між виконкомом Дзержинської міської ради та ОСОБА_4 був укладений Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, відповідно до якого ОСОБА_4 виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений Дзержинської державною нотаріальною конторою 27.01.1990 року за реєстровим №433.

Згодом, останній розпочав будівництво житлового будинку, а коли його закінчив, одразу оселився в ньому і почав його експлуатацію для власного проживання, на правах власника здійснював володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації м.Торецьк» від 08.09.2020 року, станом на 31.12.2012 року будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою, для будівництва житлового будинку, посвідченого Дзержинською державною держконторою від 27.01.1990 року, реєстр №433, на підставі рішення виконкому №12 від 17.01.1990 року

Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину фактично, але не оформила своїх спадкових прав. Однак, під час оформлення спадщини після померлої ОСОБА_3 виявилося, що правовстановлюючі документи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (залишилась тільки копія договору від 24.01.1990 року).

Звернувшись до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 , позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на зазначене нерухоме майно, що необхідно для вчинення нотаріальної дії.

Таким чином, окрім як за рішенням суду оформити своє право на житловий будинок позивач можливості не має, що стало приводом для звернення останнього з позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, просив покласти судові витрати у справі на позивача.

Відповідачем 19.03.2021 року суду надано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог відповідач не заперечує, просив винести рішення відповідно до чинного законодавства України.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, судом встановлено наступне:

згідно договору між виконкомом Дзержинської міської ради та ОСОБА_4 про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 24.01.1990 року, який засвідчений нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим номером № 433, ОСОБА_4 отримав у безстрокове користування земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м.Торецька» Торецької міської ради від 08.09.2020 року, станом на 31.12.2012 року, користувачем житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового від 24.01.1990 року, який засвідчений Дзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим номером № 433 (а.с.12).

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Горлівським бюро технічної інвентаризації, інвентарна справа №7653, запис в реєстровій книзі №4898/30, житловий будинок в АДРЕСА_1 , зареєстрований 02.05.1990 року на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового від 24.01.1990 року, який засвідчений Дзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим номером № 433 (а.с.13).

З огляду на наведене вище, відповідачем у даній справі позивачем зазначено Військово-цивільну адміністрацію м.Торецьк, як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спірне нерухоме майно.

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що складений Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м.Торецька» Торецької міської ради від 04.04.1990 року, вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , добудований та має прибудови, які були добудовані до 1989 року (а.с.14-18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджене свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17.10.2011 року, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №541 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцеві на момент смерті на праві власності, спадкоємцем після його смерті була його дружина - ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину фактично, адже станом на час смерті спадкодавця була зареєстрований та проживав з ним за однією адресою. Однак, після фактичного отримання спадщини ОСОБА_3 своїх спадкових прав у встановленому законом порядку не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджене свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27.01.2020 року, яке видане 27.01.2020 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №79 (а.с.7).

Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори Донецької області Садановим О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-457, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 належний їй на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до п. 23 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Однак, за результатом звернення до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №734/02-31 від 21.09.2020 року, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно (а.с.10-11).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59414532 від 13.02.2020 року, виданого приватним нотаріусом Рижковим О.О., до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис №65511277 спадкової справи, спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Відповідно до довідки про склад сім`ї №2262 від 09.03.2021 року, наданої військово-цивільною адміністрацією м. Торецьк Донецької області на виконання ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 22.02.2021 року, станом на 21.01.2020 року, а саме на момент смерті ОСОБА_3 , в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована 1 особа - ОСОБА_3 (а.с.57).

На виконання ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 22.02.2021 року, приватним нотаріусом Рижковим О.О. Торецького міського нотаріального округу було надіслано копію спадкової справи №69/2020 від 13.02.2020 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з якої вбачається, що після смерті остання залишила заповіт на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 . (а.с.59-76).

Відповідно до довідки про коло спадкоємців №970/02-14 від 19.11.2020 року, виданої приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Рижковим О.О., спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , який прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини від 13.02.2020 року. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом з відповідними заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с.77).

Отже, єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_3 є позивач - ОСОБА_1 . Докази наявності інших спадкоємців у суду відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:

відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу, за ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 наведеної норми право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.ст. 1217,1218,1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування має особа, визначена у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали,обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Виходячи з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13: право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації прав.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 5серпня 1992 року №449 "Про порядок експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Враховуючи, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був добудований до 1992 року, тобто до набрання чинності Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, то останній не підлягав введенню в експлуатацію. Інших додаткових процедур для набуття права власності на новостворене майно законодавством, чинним станом на 1992 рік, передбачено не було.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Доказів порушення прав інших осіб, у разі визнання за позивачем права власності на збудований житловий будинок з надвірними спорудами, судом не встановлено. В той же час, неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину спричинена саме відсутністю у спадкодавця оформлених належним чином правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на письмове клопотання представника позивача від 22.03.2021 року про покладення судових витрат у справі на позивача, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судом не застосовується.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву уповноваженого представника позивача - адвоката Саєнко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк (місцезнаходження: Донецька область, м. Торецьк, вул. Маяковського,24, ) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням вимог п. 15.5 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 29.03.2021 року.

Суддя О.В. Довженко