Справа № 266/984/21
Провадження № 2/266/506/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участі секретаря Новак О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2001 року , зареєстрованого у реєстрі за №6001. Син позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у вказаному житловому будинку, але фактично не мешкає протягом довгого часу. Відповідач мешкає за межами України, не сплачує комунальні послуги, особистих речей у будинку не має. Даний факт змушує позивача нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг та створює перешкоди для отримання житлових соціальних пільг. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 у добровільному порядку не є можливим, оскільки останній відсутній за місцем реєстрації та мешкає за межами України, а у позивача відсутня можливість зробити це самостійно. Просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належній їй власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду документи, зокрема заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, вважає можливим згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.10.2001 р. реєстровий №1-1857 зареєстрований в БТІ 23.10.2001 р. реєстраційний №6001 (а.с.10,12)

Згідно довідки Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг №14-13.07-0285 від 08.02.2021 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи, а саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .(а.с.11)

Згідно довідки відділу аналітичного забезпечення ЦНАП, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у спірному будинку з 22.04.2008 р. (а.с. 23).

З акту про фактичне проживання №3/267, виданого КСН «Селище Моряків» від 03.03.2021 р. вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 фактично мешкає лише позивач ОСОБА_1 , 1960 р.н.( а.с.22).

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується письмовими показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зазначили, що ОСОБА_2 фактично не мешкає у будинку АДРЕСА_1 досить тривалий час, а саме близько 4 років, постійно мешкає за межами України у Російській Федерації, місце реєстрації в м. Маріуполі не відвідує. За вказаною адресою мешкає мати ОСОБА_2 ОСОБА_1 (а.с. 28,29).

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженими судом доданими відповідачем до заяви про визнання позову копіями належним чином завірених документів, зокрема паспортом громадянина РФ на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 , виданим 09.12.2019 р. ГУ МВС Росії по Іркутській області, де мається відмітка про зареєстроване його місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 20.12.2019 р.(а.с.40-41)

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном квартирою.

Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.

Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".

Відповідно до ст.156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім`ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

З огляду на наведене, виходячи з того, що ОСОБА_2 визнав позов і був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 , як член сім`ї позивача, та близько чотирьох років не проживає у спірному будинку без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 274, 280, 350 ЦПК України, ст.405 ч. 2 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Іванець О. Д.