Провадження № 22-ц/802/714/21 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника позивача - Савчук М. В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 20 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 52 801,73 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 20 травня 2019 року та із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,01 % річних. Крім того, 20 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 57 045,82 гривень, строк повернення кредиту - до 20 травня 2019 року, процентна ставка за користування кредитними коштами - 0,01 % річних.

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору № та кредитного договору № від 20 травня 2014 року банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитними договорами третій особі.

13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №13/06/16 від 13 червня 2016 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло права вимоги за кредитними договорами № від 20 травня 2014 року та № від 20 травня 2014 року, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань станом на 13 червня 2016 року за кредитним договором № від 20 травня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 75 232,17 гривень, яка складається з: 31 690,27 гривень - сума строкової заборгованості за кредитом; 894,47 гривень - сума простроченого тіла кредиту; 19 352,35 гривень - сума строкових нарахованих відсотків за умовами кредитного договору; 23 295,08 гривень - сума нарахованих прострочених відсотків за умовами кредитного договору. За кредитним договором № від 20 травня 2014 року станом на 13 червня 2016 року у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 81 278,38, з яких: 34 231,04 гривень - сума строкової заборгованості за кредитом; 966,23 гривень - сума простроченого тіла кредиту; 20 913,74 гривень - сума строкових нарахованих відсотків за умовами кредитного договору; 25 167,37 гривень - сума нарахованих прострочених відсотків за умовами кредитного договору.

29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТзОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора за кредитними договорами № від 20 травня 2014 року та № від 20 травня 2014 року, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів рахується заборгованість за кредитним договором № від 20 травня 2014 року у розмірі 99 086,87 гривень (загальна сума заборгованості за кредитом - 75 232,17 гривень, 3% річних та інфляційні втрати - 23 854,7 гривень); за кредитним договором № від 20 травня 2014 року - 107 050,27 гривень (загальна сума заборгованості за кредитом - 81 278,38 гривень, 3% річних та інфляційні втрати - 25 772,19 гривень у відповідності до ст. 625 ЦК України).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 206 173,44 гривень та судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № від 20.05.2014 року та кредитним договором № від 20.05.2014 року в розмірі 206 137 гривень 44 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» сплачений судовий збір в сумі 3092 гривень 06 копійок.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно відмовлено у застосуванні наслідків пропуску строків позовної давності та помилково задоволено позов, який не підлягає задоволенню, оскільки відлік строку позовної давності слід було починати від 13.06.2016 року, тобто від направлення правонаступником кредитора вимоги про погашення боргу, яким було встановлено новий строк виконання зобов"язання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кредитний договір № від 20 травня 2014 року та кредитний договір № від 20 травня 2014 року встановлюють кінцевий термін виконання зобов`язання 20 травня 2019 року, то суд вважає, що строк звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 позивачем не порушено.

Проте, повністю погодитися з такими висновками місцевого суду не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № . Відповідно до п. 1.1 цього договору банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на таких умовах: кредит на споживчі цілі в розмірі 49 695 гривень 75 копійок; на сплату комісії за оформлення кредиту - 3 105,98 гривень; загальна суму кредиту - 52 801,73 гривень; строк кредиту - 60 місяців, з 20 травня 2014 року по 20 травня 2019 року; розмір процентної ставки - 0,01 % річних (а.с. 5-7).

Того ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № . Відповідно до п. 1.1 цього договору банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на таких умовах: кредит на споживчі цілі в розмірі 53 690,18 гривень; на сплату комісії за оформлення кредиту - 3 355,64 гривень; загальна суму кредиту - 57 045,82 гривень; строк кредиту - 60 місяців, з 20 травня 2014 року по 20 травня 2019 року; розмір процентної ставки - 0,01 % річних (а.с. 8-10).

Отримання відповідачем кредитних коштів за вищевказаними договорами про надання споживчого кредиту підтверджується копіями заяв ОСОБА_1 на видачу готівки від 20 травня 2014 року (а.с. 29, 30).

Відповідно до умов договору факторингу №13/06/16 від 13 червня 2016 року ПАТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» приймає право грошової вимоги і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. За цим договором фактор отримує право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами. (а.с. 11-14).

З реєстру прав вимоги №1 (додаток № 1) до договору факторингу вбачається, що за № 30456 передано право вимоги в тому числі і щодо боржника ОСОБА_1 за договорами № та №. (а.с.15, 17). А зі змісту витягів з акту приймання-передачі документації боржників видно, що під № 14942 передані новому кредитору і відповідні кредитні справи за цими договорами (а.с.16,18).

29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги, що належать ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», і стає кредитором за кредитними договорами, права вимоги за якими належать клієнту на підставі договору факторингу №13/06/16 від 13 червня 2016 року та не були погашені до моменту підписання цього договору, в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 19-22).

Згідно з довідкою позивача заборгованість відповідача станом на 13 червня 2016 року за кредитним договором № від 20 травня 2014 року становить в розмірі 75 232,17 гривень і складається з:

31 690,27 гривень - сума строкової заборгованості за кредитом;

894,47 гривень - сума простроченого тіла кредиту;

19 352,35 гривень - сума строкових нарахованих відсотків за умовами кредитного договору;

23 295,08 гривень - сума нарахованих прострочених відсотків за умовами кредитного договору.

За кредитним договором № від 20 травня 2014 року станом на 13 червня 2016 року у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 81278,38 грн з яких:

34 231,04 гривень - сума строкової заборгованості за кредитом;

966,23 гривень - сума простроченого тіла кредиту;

20 913,74 гривень - сума строкових нарахованих відсотків за умовами кредитного договору;

25 167,37 гривень - сума нарахованих прострочених відсотків за умовами кредитного договору.

Позивачем надано суду також розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № від 20 травня 2014 року за період з 28 липня 2017 року по 28 липня 2020 року, яка становить 99 086,87 гривень та складається із суми боргу - 75 232,17 гривень, 3 % річних у розмірі - 6 777,00 гривень; інфляційні втрати - 17 077,7 гривень.

За кредитним договором № від 20 травня 2014 року за період з 28 липня 2017 року по 28 липня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить 107 050,27 гривень, з яких: сума боргу - 81 278,38 гривень, 3 % річних у розмірі - 7 322,00 гривень; інфляційні втрати - 18 450,19 гривень.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Виходячи з наведених норм права, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитними договорами від 13 червня 2016 року.

Зі змісту Витягу з реєстру боржників вбачається, що кількість днів прострочення виконання зобов`язання за обома кредитними договорами становить 1620 днів.

В суді першої інстанції представником відповідача адвокатом Борщем Н. М. було заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності.

Стаття 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Відповідач в апеляційній скарзі покликається на те, що позикодавець ТОВ "Довіра і гарантія" змінив строк зобов"язання за обома договорами, направивши вимогу про дострокове погашення боргу 13.06.2016 р. за № ДГ/А/07-12880 та ДГА/А/07-12881.

Проте, в матеріалах справи такі вимоги відсутні, а натомість містяться дві вимоги про погашення кредитної заборгованості за обома кредитними договорами: за кредитним договором №, надіслана ТОВ ФК "Довіра і гарантія" за № ДГ/А/07-29452 від 09.08.2016 року, про дострокове погашення всієї заборгованості в сумі 81278,38 грн із встановленням строку погашення заборгованості до 31.08.2016 року; та за кредитним договором №, надіслана відповідачу ТОВ "ОТП Факторинг Україна" за № від 17.12.2015 року, про погашення простроченої заборгованості в розмірі 51067,62 грн у термін не пізніше 10 днів з дати отримання листа (а.с.136-137).

Однак зі змісту вимоги від 17.12.2015 року вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке не є кредитором, оскільки до 13.06.2016 року первісним кредитором було ПАТ "ОТП Банк", просить відповідача погасити прострочену заборгованість в розмірі 51 067, 62 грн , а не весь борг достроково.

Доводи відповідача про те, що це була вимога про дострокове погашення боргу, спростовується розрахунками позивача, що станом на 20.05.2014 року за договором № у відповідача був наявний борг за кредитом 75232,17 грн.

Отже, встановлено, що загальний строк позовної давності, що застосовується до заборгованості за кредитним договором №, сплив 31 серпня 2019 року, з огляду на зміст вимоги від 09.08.2016 року (а.с.136).

Між тим, правонаступник кредитора звернувся до суду за захистом порушених прав 11 серпня 2020 року, тобто поза межами трьох років.

З огляду на наведене заслуговують на увагу апеляційного суду доводи відповідача щодо необгрунтованого незастосування в цій частині позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності, а тому слід дійти висновку про відмову у задоволенні позову в частині щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № від 20 травня 2014 року за пропуском строку позовної давності.

Щодо позовних вимог за кредитним договором № від 20 травня 2014 року, то суд апеляційної інстанції вважає їх обґрунтованими, оскільки інших доказів суду не надано.

Оскільки стягувачем з наведеним вище кредитним договором не було змінено строк погашення всієї заборгованості, а лише пред`явлено вимогу про стягнення простроченої заборгованості, отже, підлягає стягненню з боржника заборгованість за кредитним договором за щомісячними платежами у межах строку позовної давності, починаючи з липня 2017 року і до липня 2020 року.

Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні графік погашення заборгованості, розрахунок помісячної сплати та нарахування боргу за відповідний період, то суд не має можливості вирахувати вказані суми, застосувавши частково строк позовної давності до щомісячних платежів, строк яких настав. Сторонами таких доказів суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З розрахунку позивача вбачається, що інфляційні втрати та 3% річних було нараховано за період з 28 липня 2017 року по 28 липня 2020 на всю суму заборгованості за тілом кредиту.

А тому підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних за зазначений період із суми заборгованості за тілом кредиту 75232 грн 17 коп.: Інфляційні втрати - 17077грн 70 коп; 3 % річних - 6777 грн 00 коп.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № № від 20 травня 2014 року у розмірі 75232 грн 17 коп., інфляційні втрати в розмірі 17077 грн 70 коп. та 3% річних у сумі 6777 грн 00 коп, а всього 99086,87 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору також підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача судового збору на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що є інвалідом другої групи, а тому відповідно до Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору, що не було враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.141 ЦПК України у разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом II групи (а.с.161).

Проте суд першої інстанції помилково стягнув судовий збір з відповідача, який є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, що звільнені від його сплати.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-152цс17.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, частково спростовують висновки суду та впливають на їх правильність.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, враховуючи вимоги згаданого Закону, з ТОВ «ФК «Прайм Альянс» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3153 грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2021 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" 99086 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімдесят шість) грн 87 коп. заборгованості за кредитним договором № від 20 травня 2014 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" в користь держави 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді