Справа № 408/3457/20-ц
Провадження № 2/408/975/21
РІШЕННЯ

іменем України

24 березня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого - судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він на праві приватної власності є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В належному йому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2012 року, та є онуком натепер померлої ОСОБА_3 , колишнього власника вказаного житла, яка його за життя заповіла позивачу. Речей відповідача у належному позивачу будинку немає, станом будинку відповідач не цікавиться, не сплачує комунальні платежі та не приймає участі у ремонті вказаного житла. Відповідач на теперішній час проживає на території м.Луганська за адресою, невідомою позивачу. Відповідач не є членом сім`ї позивача та не є наймачем. А тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу за його відсутності. На позовних вимогах наполягав та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні присутнім не був, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Заяву про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до виписки від 28 жовтня 2020 року №07.6.1-10/37 із погосподарської книги № 7 на 2016-2020 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 села Лимарівка Кононівського старостинського округу Біловодської селищної ради Луганської області, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником житлового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 06 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Біловодського районного нотаріального округу Доброскоковою А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 822, слідує, що позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташована малоповерхова будівля (житловий будинок, що значиться в погосподарській книзі).

Згідно довідки №508, виданої позивачу ОСОБА_1 виконавчим комітетом Біловодської селищної ради Луганської області 02 листопада 2020 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але там не проживає з 2012 року.

Актом обстеження від 01 грудня 2020 року, складеного депутатом Біловодської селищної ради Брус Ю.В. за підписами сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в житловому будинку за адресою - АДРЕСА_1 , не проживає з 2012 року.

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 не є членом його сім`ї та з 2012 року не проживає у належному йому будинку, тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловм.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом родини позивача, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2012 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в цьому житловому приміщенні чинить перешкоди власнику позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном.

Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г. В. Булгакова