Справа № 296/3518/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Рабчинській Я.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (надалі також позивач) через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (надалі також відповідач) про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 26 600 доларів США, що еквівалентно 717 402, 00 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що позивач в жовтні-листопаді 2018 року помилково, без будь- яких на те правових підстав, перерахував відповідачеві трьома різними платежами грошові кошти у вказаному вище розмірі. Таким чином перераховані кошти є безпідставно набутим майном, на момент звернення до суду позивачеві повернуті не були, а тому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 26 600 доларів США, що еквівалентно 717 402, 00 грн., та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 02.05.2019 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

До суду зі сторони відповідача 25.06.2019 надійшов відзив на позов, у якому вона повністю не визнала вимоги позову, заперечуючи сам факт отримання будь-яких коштів від позивача взагалі. Зазначила, що докази, на які посилається позивач, не підтверджені жодним чином, так як і не підтверджено існування вказаних коштів у позивача. Також зазначає, що їй не зрозуміло, яким чином позивачу, який є громадянином Норвегії та заперечує будь-які стосунки з нею, можуть бути відомі її реквізити, на які він перераховував грошові кошти чотири рази та при цьому не доводить жодним чином факт набуття нею вказаних коштів.

Представник позивача 05.07.2021 уточнив вимоги позовної заяви та додав Рішення про зміну зареєстрованих даних, відповідно до якого позивач змінив ім`я на ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 21.09.2020 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовільнити. Зокрема позивач пояснив, що вони особисто знайомі з відповідачем, підтримували дружні стосунки та після його від`їзду до Норвегії спілкувалися через мережу Інтернет. Якось відповідач звернулася до нього з проханням про допомогу для вирішення фінансових проблем та він потягом жовтня-листопада 2018 року надсилав їй грошові кошти в якості позики, на підставі усної домовленості про повернення всієї суми коштів за першою вимогою. Проте, коли він заявив усну вимогу про повернення позики, відповідач кошти не повернула та причин не пояснила, тому позивач вважає, що кошти набуті відповідачкою без належних на те підстав та мають бути повернуті йому в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову в повному обсязі та пояснив,

що позивач та відповідач дійсно знайомі, підтримували стосунки та планували одружитися. Вказані кошти позивач надсилав їй добровільно для організації майбутнього весілля та в якості подарунків, проте відповідач їх не знімала та ними не користувалася, тому між ними відсутні будь-які договірні зобов`язання та, відповідно, підстави вважати ці кошти набутими відповідачем без належних на те підстав і такими, що мають бути повернені позивачеві.

Суд заслухав пояснення учасників судового розгляду, дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази і встановив наступне.

Встановлено, що на картку ОСОБА_4 номер НОМЕР_1 від ОСОБА_5 23.10.2018 було зараховано 10500 дол. США, 25.10.2018 10500 дол. США, 23.11.2018 - 5 575 дол. США, що підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2020 №20.1.0.0.0/7-20200408/1679 (том 1, а.с. 202).

В судовому засіданні представником відповідача підтверджено факт надходження коштів на рахунок його довірительки в якості подарунків та для підготовки майбутнього весілля, проте позивач та його представник заперечили вказані факти та наполягали на тому, що кошти надавалися позивачем на усне прохання відповідача в якості позики, для вирішення фінансових проблем, без визначення певного строку повернення коштів, проте за першою вимогою позивача.

Відповідно до частин п. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Проте матеріалами справи не встановлено існування зобов`язальних (договірних) відносин між сторонами.

Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що між сторонами у справі було укладено в будь-якій (усній, письмовій) формі правочин (у тому числі досягнуто згоди та домовленості стосовно їх істотних умов), що були правовою підставою для отримання відповідачем коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що кошти отримані відповідачем без достатніх правових підстав, оскільки стороною відповідача не доведено і судом не встановлено наявності між сторонами правовідносин, які б слугували передбаченою законом підставою для набуття відповідачем прав на грошові кошти, тому права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову до теперішнього володільця коштів з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, оскільки в даному випадку безпідставне збагачення

однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

У постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл. 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Проаналізувавши викладені норми чинного законодавства України та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами будь-яких дійсних договірних правовідносин, які б зумовлювали перерахування коштів відповідачу, оскільки встановлено, що кошти, зараховані на рахунок відповідача, нею не використовувалися ні в якості фінансової допомоги, як про це заявляє позивач, ні для підготовки до весілля з позивачем (оскільки вказана подія не настала), як про це свідчить відповідач, тому набуття цих коштів останньою є безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи.

Разом з тим, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про безпідставність позову з тих підстав, що відповідач не знімала коштів з банківського рахунку та ними фактично не користувалася, з огляду на таке.

З аналізу положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 №492, вбачається, що власник поточного рахунку самостійно розпоряджається коштами, які на ньому розміщено, та може зняти з цього рахунку суму, що не перевищує фактичний залишок.

Приписами ст. 1071 ЦК України також передбачено списання грошових коштів з рахунка клієнта, яке може мати місце на підставі розпорядження клієнта або без нього на підставі рішення суду та у випадках встановлених договором між банком та клієнтом.

При цьому позовної вимоги про списання грошових коштів з рахунку відповідача позивачем не ставилося.

Таким чином, ОСОБА_4 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та розпорядником рахунку 111817/ НОМЕР_2 , тому лише за її заявою (розпорядженням) Банк може здійснювати списання коштів з її рахунку.

Аналіз норм чинного законодавства та обставин справи свідчить про безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача, яке не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки наявності договірних або деліктних відносин між сторонами судом не встановлено, адже спірні кошти набуті відповідачем за рахунок позивача, з яким вона не пов`язана договірними правовідносинами щодо цих коштів, без правової підстави на те, тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки відповідними доказами доведено зарахування на банківський рахунок відповідача коштів у сумі 26575 дол. США, що еквівалентно 707958грн. станом на 09.04.2019.

Також відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до розміру тієї частини позовних вимог, в якій позивачеві відмовлено, а саме в сумі 7082,15 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в сумі 26575 дол. США, що еквівалентно 707958грн. станом на 09.04.2019р.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в сумі 7082,15грн.

В решті вимог позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Cуддя В. П. Маслак

Сторони по справі

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина Норвегії НОМЕР_3 , виданий 25.01.21, адреса проживання: Андерс твереггенсвер 22А,7037 Тронгейм, Норвегія; адреса для листування: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , алреса реєстрації: АДРЕСА_2