Справа № 344/2652/20
Провадження № 22-ц/4808/995/21
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Мелінишин Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2021 року, в складі судді Домбровської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управіння патрульної поліції в Івано-Франківській області, Державної Казначейської служби України про стягнення з держави за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 5000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Управління патрульної служби у Івано-Франківській області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок прийняття постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яку в подальшому було скасовано судом, позивачу було завдано моральної шкоди, пов`язаної з приниженням честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушення нормальних життєвих стосунків, соромі від повідомлення на сайті судової влади про розгляд його справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1174 вказаного кодексу передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Вважає, що притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Незаконне складання адмінпротоколів є притягненням до адміністративної відповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі №640/16169/17 від 05.02.2020 року.

Зазначає, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності виразилось в його психологічних переживаннях та стражданнях, в зневірі до реформ правоохоронної системи, в розумінні незахищеності себе як громадянина України від дій співробітників поліції.

Вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішенням, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник управління патрульної поліції в івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції надіслав відзив на апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Зазначає, що позивач як на підставу для відшкодування шкоди посилається на закриття справи про адміністративне правопорушення. Разом з тим Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області відповідно до Законів України «Про національну поліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність» та «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не відноситься до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірність дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які має довести позивач. Однак, будь яким судовим рішенням не встановлено неправомірність дій працівника поліції щодо складання постанови. Позивач не довів та не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Державної казначейської служби України надіслав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначає, що відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та незаконними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності виключає можливість такої відповідальності. А складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності.

Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що внаслідок скасування постанови про притягнення його до відповідальність за порушення Правил дорожнього руху та закриття провадження у даній адміністративній справі, а також, що внаслідок протизаконності дій працівників Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, він пережив довготривалий пригнічений стан, що негативно відобразилось у його повсякденному житті, психологічно страждав. До позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07.11.2019 року заступником командира взводу УПП в Івано-Франківській області Шкрібляком Б.І. винесено постанову серії ЕАК №1719700 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 . Згідно вказаної постанови, 07.11.2019 о 22.22 год. в м. Івано-Франківськ по вул. Галицька, 112, водій керуючи т/з проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3ґ ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП .

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2019 року у справі №345/4911/19 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1719700 від 07.11.2019 року, винесену заступником командира взводу УПП в Івано-Франківській області Шкрібляка Б.І., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122КУпАП. Провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що постановою винесеною ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності, серії ЕАК №1719700 від 07.11.2019 року його було визнано винним у порушенні передбаченому ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн, чим йому завдано суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що позивачем не доведено, що внаслідок скасування постанови про притягнення його до відповідальність за порушення Правил дорожнього руху та закриття провадження у даній адміністративній справі, а також в наслідок дій працівників Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, йому завдано моральної шкоди. До позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру саме з боку працівників патрульної поліції.

Сам про собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2021 року -без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

Г.П. Мелінишин