Справа № 466/8135/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

секретаря с/з Масної К.О.

з участю відповідача ОСОБА_1

справа № 466/8135/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в спрощеному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину

ВСТАНОВИВ :

19.10.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача 4000,00грн. додаткових витрат на дитину щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 14.01.2020 року Сихівським районним судом м.Львова по справі №464/5849/19 винесено рішення, яким частково задоволено позов, а саме стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 2218 грн. на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На сьогодні дочка перебуває повністю на утриманні позивача. Крім того, позивач несе додаткові витрати, а це оплата комунальних послуг, додаткового харчування, лікування, відпочинку, розваг та відвідування гуртків і це все пов`язано із розвитком дитини. Тих аліментів, які відповідач із затримкою оплачує не вистачає навіть на харчування дитини. А додатково потрібно купляти одяг (сезонний одяг), іграшки та інше.

Додатково дочка відвідує курси англійської мови, гурток бального танцю, драматичний гурток. Це все пов`язано із гармонійним та інтелектуальним розвитком дитини. В середньому додаткові витрати на дитину становлять 8000 грн.

Правовою підставою позову у цій справі є правові положення статті 185 Сімейного кодексу України, відповідно до частин 1, 2 статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Позивач неодноразово намагалась зв`язатися із відповідачем, щоб обговорити питання відносно сплати коштів за розвиток дитини, відповідач всі спроби позивача ігнорував, по великому рахунку відповідачу було всерівно щодо розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України відповідач має утримувати спільну дитину порівно із позивачем, включно і оплачувати витрати пов`язанні із розвитком дитини.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З врахуванням вищевикладеного, змушена звернутися до суду.

Позивач та представник позивача в судове засідання, призначене на 18 березня 2021 року не з`явилися, однак представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.01.2020р., вирішено стягувати із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2218 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.10.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-6).

Також судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

Відповідно до довідки, виданої керівником гуртку бального танцю «ЮСТАР», з якої вбачається, що ОСОБА_3 відвідує гурток бального танцю «ЮСТАР» по середах і п`ятницях з 17:30 до 18:30. Планова тривалість курсу з вересня 2019 року по червень 2020 року (а.с.19).

З довідки №114 від 16.10.2019 року, виданої Центром науково-технічної творчості учнівської молоді Львівської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 займається у гуртку «Дизайн» Центру науково-технічної творчості учнівської молоді Львівської міської ради на базі ліцею «Інтелект» (а.с.20).

Згідно Довідки ФОП ОСОБА_5 №08/10-01 від 08.10.2019 року, ОСОБА_3 на даний час справді відвідує курс Helen Doron по вівторках і п`ятницях з 17:15 до 18:00, а також Драматичний гурток по п`ятницях з 18:50 до 19:35. Планова тривалість курсу з вересня 2019 року по червень 2020 року (а.с.21).

Відповідно до товарного чеку від 01.07.2020 року, виданого ФОП ОСОБА_5 , за відвідування ОСОБА_3 курсів англійської мови, аванс за 2020-2021н.р. становить 5500грн. (а.с.7).

Згідно товарного чеку від 30.01.2020 року, виданого ФОП ОСОБА_5 , за відвідування ОСОБА_3 курсів англійської мови в травні 2020 року сплачено 1100грн. (а.с.9-10).

З товарного чеку від 03.12.2019 року, виданого ФОП ОСОБА_5 , за відвідування ОСОБА_3 курсів англійської мови сплачено 250грн. (а.с.11).

Відповідно до товарного чеку, виданого ФОП ОСОБА_5 , за відвідування ОСОБА_3 курсів англійської мови в березні-квітні 2020 року сплачено 2200грн. (а.с.12).

Згідно товарного чеку від 18.02.2020 року, виданого ФОП ОСОБА_5 , за відвідування ОСОБА_3 курсів англійської мови в лютому 2020 року сплачено 230грн. (а.с.13).

Відповідно до товарних чеків від 17.01.2020 та 31.01.2020 року, виданих ФОП ОСОБА_5 вбачається, що за січень, лютий 2020 року за відвідування ОСОБА_3 курсів англійської мови сплачено 1200грн., 1100грн., а всього 2300грн. (а.с.14).

З товарних чеків за січень, червень, вересень та грудень 2019 року, виданих ФОП ОСОБА_5 вбачається, що за відвідування ОСОБА_3 курсів англійської мови сплачено 990грн., 990грн.,3200грн., 1150грн., а всього 6330грн. (а.с.14-15).

Крім того, позивачем долучено товарні чеки про покупку дитині пені борду вартістю 445грн., пеналу вартістю 535грн. та велосипеду вартістю 3500грн. (а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Суд вважає важливими обґрунтування позовних вимог позивачем щодо стягнення додаткових витрат та очікуваних додаткових витрат, втім не може їх врахувати виходячи з наступного.

Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів додаткові витрати понесені позивачем складаються з разових: понесених витрат на зайняття дитиною англійською мовою, витрат на танцювальний гурток, витрат на гурток дизайну, витрати на покупку велосипеда, пенала, пені борду та стягнення очікуваних витрат.

Проте вказані витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами).

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц та у постанові від 26.08.2020 р. у справі №61-19103св19, відповідно до яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Також не підтверджено будь якими доказами необхідність витрат понесених на оплату психологічного обстеження дитини та витрат понесених на оплату обстеження дитини дерматологом (а.с.16-18, 22). Договорів, чеків на оплату заявлених витрат позивач не надала.

Відтак позивач не довела, якими саме особливими здібностями володіє дитина і для розвитку яких саме здібностей дитини необхідні додаткові витрати.

При цьому суд також враховує ті обставини, що з відповідачем не було погоджено питання та досягнення з ним домовленостей з боку позивачки щодо понесених нею додаткових витрат на дитину.

Відповідно із ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

З відповідача щомісячно стягуються аліменти у твердій грошовій сумі.

Доказів, які б підтверджували розмір доходів відповідача позивач не надала.

Відтак, суд враховуючи принцип змагальності сторін, вважає за можливим взяти до уваги заперечення відповідача з наданими доказами.

При цьому, судом враховується матеріальний стан та стан здоров`я відповідача, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи.

Відповідно до Довідки Львівського міського центру зайнятості від 18.11.2020 року, виданої ОСОБА_1 про те, що він перебуває на обліку як безробітний в Львівському міському центрі зайнятості з 17.11.2020 року (а.с.33).

З Довідки Львівського міського центру зайнятості від 09.01.2021 року, виданої ОСОБА_1 вбачається, що він перебуває на обліку як безробітний в Львівському міському центрі зайнятості з 08.01.2021 року (а.с.34).

Відповідно до Довідки Львівського міського центру зайнятості від 07.02.2020 року, виданої ОСОБА_1 , дохід за період з 08.01.2020 року по 31.01.2020 року становить 0 грн. (а.с.35).

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені при звичайному способі життя, але не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

При цьому вимога про стягнення додаткових витрат наперед не підтверджена доказами, які б вказували на оплату цих витрат в майбутньому.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки викладенні в позові обставини справи нічим не підтверджуються та є безпідставними.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141, 263-265,268,274, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 березня 2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук