ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/9/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю

скаржник не з`явилась;

стягувач не з`явився;

державний виконавець не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на неправомірні дії державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - скаржник, ОСОБА_1 ) звернулась до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якій також просить визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт коштів боржника.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходяться матеріали виконавчого провадження №50227879.

Виконавче провадження було розпочате на підставі виконавчого листа №2-834/11, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05.05.2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного підприємства «Конкордія» про стягнення заборгованості.

22.02.2016 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозовим О.М. відкрито виконавче провадження №50227879, а 19.05.2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. винесено постанову про арешт коштів боржника.

Вважаючи зазначену постанову державного виконавця Амборського А.В. про арешт коштів боржника від 19.05.2020 року незаконною, скаржник послалася на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року у справі №02/2-834-11 стягнуто з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором овердрафту №015/08/4133 від 10 листопада 2008 року в сумі 13 405 707,96 грн. та судові витрати в розмірі 1 820 грн., а разом - 13 407 527,96 грн.

На виконання вказаного судового рішення 05 травня 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у вказаній справі.

Однак, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року набрало законної сили лише 14 грудня 2011 року, а отже виконавчий документ у вказаній справі міг бути виданий не раніше 14 грудня 2011 року, а отже він не підлягає виконанню, так як був виданий у непередбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі по тексту - ЦПК України) випадку.

Окрім того, вказала, що в оскаржуваній постанові зазначена невірна адреса її місця проживання, оскільки згідно відмітки у паспорті з 22 листопада 2011 року вона не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . А також зазначала, що державний виконавець у своїй постанові зазначив стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (), однак такої юридичної особи не існує.

Вважає, що враховуючи всі зазначені обставини, дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В., які вчинялися у виконавчому провадженні №50227879, є незаконними, а відтак винесена останнім постанова про арешт коштів боржника від 19.05.2020 року підлягає визнанню неправомірною та скасуванню.

Також у скарзі ОСОБА_1 ставиться питання щодо поновлення пропущеного нею строку на подання скарги, обґрунтовуючи його тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року її скаргу було повернуто без розгляду. Вказану ухвалу вона отримала лише 02.10.2020 року та 09.10.2020 року з виправленими недоліками направила її на адресу суду.

Вивчивши зазначені у скарзі обставини, суд дійшов висновку про поновлення строку на прийняття даної скарги.

У судове засідання скаржник не з`явилась, однак її представником надано клопотання про відкладення розгляду скарги, при цьому будь-яких обґрунтувань поважних причин неявки у судове засідання до клопотання не додано.

Представники заінтересованих осіб - АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві ЦМ УМЮ у судове засідання також не з`явився, при цьому надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, а також надали заперечення на скаргу, у яких просили відмовити у її задоволенні та матеріали виконавчого провадження.

Зважаючи на те, що згідно з нормою ч. 3 ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд ухвали провести судове засідання за їхньої відсутності.

Вислухавши доводи учасників сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року у справі №02/2-834-11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованість за договором овердрафту №015/08/4133 від 10 листопада 2008 року в сумі 13 405 707,96 грн. та судові витрати в розмірі 1 820 грн.

На виконання вказаного рішення суду 05 травня 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-834/11 з відміткою, що рішення від 04 березня 2011 року набрало чинності 15 березня 2011 року.

17 травня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про перегляд судового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2011 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2011 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року було залишено без змін.

Згідно відмітки головного державного виконавця на виконавчому листі №2-834/11 від 05 травня 2011 року він був повернутий стягувачу 29 грудня 2015 року на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

08 лютого 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції повторно направило до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву №140-0-0-00/9/497 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-834/11 від 05 травня 2011 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова О.М. від 22 лютого 2016 року було відкрито виконавче провадження №50227879.

А 19.05.2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборськима А.В. винесено постанову про арешт коштів боржника.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 , як на підставу для її задоволення, посилалася на те, що всі виконавчі дії, які вчинялися у виконавчому провадженні №50227879, а також постанова про арешт коштів боржника, є незаконними, оскільки на її думку виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, який був виданий у непередбаченому ЦПК України випадку.

Водночас, відповідно до чч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, чинного на момент видачі виконавчого листа, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Положеннями чч. 1, 2 ст. 25 Закону України №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 18 Закону №606-XIV визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічні вимоги містилися у п. 1.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, яка була чинною на час видачі виконавчого листа.

Також аналогічні вимоги містяться у ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист №2-834/11 містить: назву і дату видачі; найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування стягувача; місцезнаходження стягувача; ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача; прізвище, ім`я та по батькові боржника; місце проживання боржника; індивідуальний ідентифікаційний номер боржника;резолютивну частину рішення; дату набрання законної сили рішенням; строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Станом на 22 лютого 2016 року (дата відкриття виконавчого провадження) заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04березня 2011року у справі №02/2-834-11, на виконання якого 05 травня 2011 року був виданий виконавчий лист №2-834/11, не було скасовано та набрало законної сили.

А відтак, виконавчий лист №2-834/11 відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який був чинний на момент видачі виконавчого листа та на час винесення оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та у державного виконавця булі відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборський А.В., приймаючи постанову від 19 травня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №50227879, діяв у спосіб та в межах Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, тому відсутні підстави для визнання неправомірною та скасування вказаної постанови.

При цьому, судом не приймаються доводи скарги відносно того, що за кодом відсутня юридична особа ПАТ АТ «Райффайзен Банк Аваль», яка визначена стягувачем у оспорюваний постанові, оскільки заочним рішенням від 04 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованість, а тому виконавчий лист був виданий на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції із значенням коду ЄДРПОУ останньої - 23494105, яка відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Окрім того, посилання скаржника на невідповідність між зазначеним у оспорюваний постанові про арешт коштів боржника місцем проживання ОСОБА_1 та її фактичного місцем проживання станом на дату винесення постанови, суд вважає необґрунтованими, оскільки приймаючи виконавчий документ до виконання державний виконавець перевіряє відповідність його вимогам Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, державний виконавець не наділений повноваженнями вивчати обставини видачі виконавчого документу та його обгрутованість.

Отже, оскільки судом не встановлено неправомірних дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. щодо виконання виконавчого листа №2-834/11 від 05.05.2011 року, зокрема і винесення останнім постанови про арешт коштів боржника від 19.05.2020 року, суд відмовляє скаржнику у задоволенні вимог скарги у повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись стст. 13, 352, 354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на неправомірні дії державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на неправомірні дії державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.