Справа № 310/3354/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

30 липня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Дубровської Н.М.,

за участі секретаря судового засідання - Гоноболіної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бердянськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрували 19.11.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 749. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає з позивачем.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2019 року по справі №310/1531/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.04.2020 року по справі №310/3711/19 позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Амельченка Д.Д. до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про визначення місця проживання дитини, задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області разом з батьком - ОСОБА_1 , за місцем його фактичного проживання.

Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 05.03.2019 року по справі №310/1529/19 видано судовий наказ, про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 16.10.2020 р., до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку від 02.04.2021 року №22517 заборгованість зі сплати аліментів за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року складає 11824,85 гривень, що є підтвердженням факту самоусунення відповідача від виховання дитини, утримання та участі у її розвитку. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву від 29 липня 2021 року про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог та не заперечення проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України», причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзиву на позовну заяву не подавала.

Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області Вареник Я.Є. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Разом з тим, на адресу суду направлений висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 . Згідно висновку органу опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради за № 262 від 13 липня 2021 року, діючи виключно в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 .

Суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений шлюб, який зареєстрований 19.11.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 749. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2019 року по справі №310/1531/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.04.2020 року по справі №310/3711/19 позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Амельченка Д.Д. до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про визначення місця проживання дитини, задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області разом з батьком - ОСОБА_1 , за місцем його фактичного проживання.

Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 05.03.2019 року по справі №310/1529/19 видано судовий наказ, про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 16.10.2020 р., до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Бердянського міськрайонного відділу ДВС за № 2217 від 02 квітня 2021 року, за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року склалася заборгованість у розмірі 11824,85 гривень, що свідчить про самоусунення відповідача від виховання дитини, утримання та участі у її розвитку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 08.05.2019 року; довідкою з дошкільного навчального закладу №25 «Ромашка» від 26.04.2019 року за №43, де зазначено, що дитина ОСОБА_4 відвідує групу, останнього з дитячого садка забирає батько, а мати бачили всього декілька разів за два роки; довідкою з учбового центру «COOL English», де зазначено, що батько дитини сплачує за гурток, а також приводить до вказаного гуртка свого сина ОСОБА_4 .

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 проживає з батьком весь час, а мати усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та її місцезнаходження невідоме. На цей час ОСОБА_1 має власну справу, його робочий день триває з 9-00 до 16-00, тому останній має час відводити дитину до дитячого садочка, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також дитина, проживає у комфортабельній квартирі ОСОБА_1 з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В квартирі також обладнана кімната для дитини, щоб дитина могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. ОСОБА_1 піклується про дитину, утримує матеріально: купує одяг, їжу, сплачує за гуртки, лікування, тощо. Відповідач навпаки участі у розвитку, вихованні та утриманні дитини не приймає.

Згідно висновку органу опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради за № 262 від 13 липня 2021 року, діючи виключно в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 .

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.

Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У порушення вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України гр. ОСОБА_2 не виконує належним чином батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку своєї дитини, а саме: не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Таким чином, встановлено, що відповідач повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, оскільки не приймає участі у її житті, утриманні та вихованні.

За приписами п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав. Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій.

У пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Виходячи з вищенаведеного достовірно з`ясовано, що в порушення вимог ст. 150, 180 СК України, ОСОБА_2 усунулася від виконання Конституційного обов`язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання своєї неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналізуючи всі докази по справі, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, належного утримання, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як самоусунення відповідача від своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а відтак заявлені позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись постановою Пленуму верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ст.ст. 10, 60, 141, 258, 259, 265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 150, 166, 164 Сімейного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 липня 2021 року.

Суддя Н. М. Дубровська