Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3122/19
Номер провадження2/711/102/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого: судді - Кондрацької Н.М.

за участі:

секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.

представників Ярмак Г.М., Крупи Р.А., Кавун В.В.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Ярмака Геннадія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП»» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ярмак Г.М., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути з ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» компенсацію за частину невикористаної щорічної відпустки в сумі 3882,39 грн., та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24.09.2010 у відповідності до Наказу № 1 позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» на посаду директора Телешівської птахофабрики. З 06.12.2011 Наказом № 25-к позивач був переведений на посаду директора ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП». З 22.11.2017по 01.12.2007 позивач перебував на лікарняному. 30.11.2017 у відповідності до наказу № 306-к позивач був звільнений з займаної посади на підставі ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Вищенаведені факти трудових відносин підтверджується записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 та іншими документами. Станом на 30.11.2017 року загальна заборгованість відповідача по заробітній плати перед позивачем складала 319 979,09 грн. Однак в день звільнення позивача 30.11.2017 відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив повну виплату належних коштів, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Позивач усно звернувся до відповідача з проханням надати детальний розрахунок по заробітній плати по сумам заборгованості та виплатах. У зв`язку з тим, що відповіді відповідач не дав, позивач 29.01.2019 та 25.02.2019 двічі письмово звертався з таким самим проханням, які були залишені без відповіді. Як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація, повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановок Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року у всіх інших випадках збереженні середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язані відповідна виплата. Позивачу сплачена компенсація за 111 днів відпуски із розрахунку 1294,13 грн. середньої заробітної плати за останні 12 місяці праці, всього 143 648,43 грн. Але відповідач повинен був сплатити компенсацію за 114 днів, тобто не сплатив компенсацію за 3 невикористані дні відпуски. У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП», на користь ОСОБА_1 , компенсацію за частину невикористаної щорічної відпустки в сумі 3882,39 грн., та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день винесення судового рішення, сума якого на дату подачі позову складає 682476,05 грн..

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2019, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/3122/19 (провадження № 2/711/1404/19).

Ухвалою суду від 27.05.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву з дня отримання ухвали.

24.06.2019 представником відповідача адвокатом Заінковською В.В. подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає, що позов є безпідставним, не обґрунтованим та не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідач повністю не погоджується щодо наявності неоплачених днів як компенсація за невикористану відпустку, з огляду на те, що позивач почав працювати у TOB «ІК Агросоюз РП» з 06.05.2011. Як зазначає сам позивач у позові, з 24.09.2010 року він працював не у відповідача, а у іншого роботодавця - Телешівська птахофабрика на пocaді директора. Оскільки позивач безпідставно включив період з 24.09.2010 по 06.05.2011 року, то відповідно і розрахунок компенсації невикористаної відпустки за цей період безпідставним. Сам позивач ОСОБА_1 будучи директором відповідача, з 2011 року по 2017 рік, в порушення Кодексу законів про працю та ЗУ «Про відпустки» не відбував належну кількість днів відпустки та не здійснював собі компенсації. В день звільнення видав наказ про своє звільнення в якому зазначив точну кількість днів, за яку потрібно здійснити йому ж компенсацію за невикористану відпустку, а саме 111 днів і передав цей наказ бухгалтерії для виконання. Відповідно до положень ст. 116 та ст. 117 КЗпП України, середній заробіток виплачується виключно, якщо має місце невиплата працівнику належних при звільненні сум. Позивачу було в повній мірі виплачено усі належні йому при звільнені суми, в т.ч. компенсацію за невикористану відпустку 111 днів, отже підстави для стягнення середнього заробітку відсутні. Крім того, позивач при визначенні середнього заробітку не врахував свої доходи після звільнення. Виходячи з приписів статей 94, 117 КЗпП України та пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 при виплаті працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з такого заробітку виключається: заробітна плата отримана працівником за новим місцем праці, або допомога по безробіттю як соціальна виплата звільненому працівнику, який не працевлаштувався іншого роботодавця. Із загальнодоступної інформації, що міститься в ЄДР юридичних осіб ОСОБА_1 після звільнення у відповідача працював та працює керівником щонайменше 2 -х підприємствах. Крім того, на думку відповідача позивач пропустив строк для звернення до суду. Оскільки статтею 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. На підставі вище викладеного, просить відмовити у позові повністю у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

25.06.2019 представником позивача адвокатом Ярмак Г.М. подано заяву про уточнення та зменшення позовних вимог, а саме пункту 2 прохальної частини, згідно якого просить стягнути з відповідача ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» на користь ОСОБА_1 компенсацію за частину невикористаної щорічної відпустки в сумі 3882,39 грн..

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що загальна кількість днів відпустки розраховувалась позивачем за період роботи на ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» з 24.09.2010 по 30.11.2017. При звільнені ОСОБА_1 в наказі було допущено помилку, а саме не вірно підраховано кількість днів невикористаної відпустки, в наказі зазначено 111 днів, а за підрахунками позивача ним не використано 114 днів, тому відповідач не виплатив позивачу компенсацію за 3 дні невикористаної відпустки.

Позивач ОСОБА_1 та його представник пояснили в судовому засіданні, що в 2010 році позивач був прийнятий на роботу в Телешівську птахофабрику, яку в той час придбав ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП», згодом йому було запропоновано очолити і Мліївську птахофабрику. На підприємстві працював до грудня 2017 року. За час роботи йому не сплачено за 3 дня невикористаної відпустки, що становить 3882,39 грн. У наказі ним було помилково внесено здійснення перерахунку за 111 днів не використаної відпустки, хоча насправді становило 114 дні.

В судовому засіданні представники відповідача почергової заперечували щодо задоволення позовних вимог, з обставин викладених у відзиві на позовну заяву. Надали пояснення, що відповідно до наказу було здійснено компенсацію за 111 днів невикористаної відпустки. Зауважили, що виплата є не співмірною з компенсацією та з розміром середнього заробітку

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази подані сторонами в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин, тому спір між сторонами має вирішуватися з урахуванням норм трудового законодавства.

24.09.2010 у відповідності до Наказу № 1 позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» на посаду директора Телешівської птахофабрики.

З 06.12.2011 Наказом № 25-к позивач був переведений на посаду директора ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» та відповідно до наказу 30.11.2017 звільнений з цієї посади за угодою сторін.

Як вбачається з даного наказу за підписом ОСОБА_1 від 30.11.2017 при звільненні позивачу було компенсовано за 111 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

З 22.11.2017 по 01.12.2017 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується копією листа непрацездатності.

Строк звернення до суду встановлено частинами 1, 2 ст.233 КЗпП України - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку належить до заробітної плати, тому позивач не обмежена будь-яким строком.

Отже, посилання представником відповідача щодо застосування строку позовної давності не можуть братися до уваги судом.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку, позивач не просить поновити пропущений ним тримісячний строк для звернення до суду.

Відтак, позивачем пропущений встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду за захистом трудових прав, так як він з роботи звільнений 30.11.2017, а з вимогою про застосування статті 117 КзпП України в суд звернувся лише 09.04.2019 (тримісячний строк сплинув 28.02.2018).

Розрахунок з позивачем проводився на час звільнення, однак підставою звернення з позовною заявою стало не погодження з розміром проведеного розрахунку.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вирішуючи спір щодо стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку суд виходить з наступного.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч.1 ст.47 КЗпП України).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що у структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми .

Зазначене свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Такий правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №6-1395 цс 16 та від 06 грудня 2017 року у справі №6-331 цс 17.

Позивача звільнено з посади 30.11.2017, компенсація за невикористану відпустку роботодавцем при звільненні нарахована.

Спірним залишається кількість днів, за які відповідач повинен був здійснити дану компенсацію.

Так, згідно з ч.1 статті 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно зі статті 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (ч.1 статті 75 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 статті 83 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків від працював на підприємстві 7 років та 67 календарних дні, а саме з 24.09.2010 по 30.11.2017, за які повинен був мати 173 дні відпустки, з яких фактично отримав 58 днів ( з 15.08.2011 по 28.08.2011 - 13 днів, з 01.07.2014 по 07.07.2014 - 6 днів, з 10.08.2015 по 12.08.2015 - 5 днів, з 12.08.2016 по 25.08.2016 - 13 днів, з 04.09.2017 по 25.09.2017 - 21 день).

Відповідачем заперечується твердження позивача щодо такого розрахунку та зазначається, що останній почав працювати у ТОВ «Агросоюз РП» з 06.05.2011, а до цього часу працював на посаді директора Телішівського птахофабрики ТОВ «Агросоюз РП».

Також наводять наступний розрахунок, а саме ОСОБА_1 з 15.08.2011 по 28.08.2011 використав наступну кількість днів відпустки - 14 днів, з 01.07.2014 по 07.07.2014 - 7 днів, з 12.08.2016 по 25.08.2016 - 14 днів, з 04.09.2017 по 25.09.2017 - 22 дні, а всього 57 днів.

Однак, відповідно до копії наказу від 27.02.2015 № 28 за підписом директора ТОВ «ІК «АГРОСОЮЗ РП» Магдалюк І.В. у зв`язку з тим, що у березні 2015 року ОСОБА_3 (головний технолог) заміщав ОСОБА_1 під час його відпустки та виконував його обов`язки, за період з 03.03.2015 по 16.03.2015 здійснювалась доплата ОСОБА_3 до його заробітної плати за березень 30 % від окладу ОСОБА_1 .

Також, як вбачається з бухгалтерської довідки № 27 від 13.04.2020 співробітнику ОСОБА_3 до нарахування за березень 2015 року включений додатковий вид нарахувань з типом «за суміщення посад» в сумі 7500 грн. Доплата здійснювалась на підставі наказу від 27.02.2015 № 28 у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 заміщав ОСОБА_1 (директора) під час його відпустки та виконував додатково його обов`язки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач за вказаний період (з 03.03.2015 по 16.03.2015) перебував у відпустці 14 днів, про що не було зазначено у позовній заяві та не взято цей період до розрахунків.

Таким чином ОСОБА_1 перебував у відпустці за такі періоди та відповідну кількість днів: з 15.08.2011 по 28.08.2011 - 14 днів, з 01.07.2014 по 07.07.2014 - 7 днів, з 03.03.2015 по 16.03.2015- 14 днів, з 12.08.2016 по 25.08.2016 - 14 днів, з 04.09.2017 по 25.09.2017 - 22 дні, загалом 71 день.

Отже, суд вважає, що розрахунок відповідача був проведений відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» та розділу ІІІ Порядку №100, відповідає вимогам чинного законодавства, тому суд не приймає розрахунок позивача щодо суми компенсації за невикористані відпустки при звільнені та вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 77, 81, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд,

В И РІ Ш И В:

У позові представника ОСОБА_1 адвоката Ярмака Геннадія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП»» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати - відмовити.

Повний текст рішення буду виготовлений 12.02.2021.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька