Справа № 646/4818/20
№ провадження 2/646/1592/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Теслікової І.І.

за участю секретаря Бєлівцової О.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

18.08.2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 123 883, 66 грн. В обґрунтування позову зазначив, що споживачем теплової енергії за адресою нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 є ФОП ОСОБА_1 , який є бездоговірним споживання теплової енергії та має в період з грудня 2015 року по квітень 2017 року заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 123 883, 66 грн.

Заочним рішенням суду від 25.11.2020 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 123 833 грн. 66 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп., в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою суду від 14.04.2021 року вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.04.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності. В обґрунтування вказаного клопотання представник зазначає, що фінансування КП «ХТМ» здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію. Невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. На протязі останніх років господарської діяльності підприємства заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. Понад 86% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживаються населенням. Станом на сьогоднішній день загальна сума заборгованості за теплову енергію складає понад двох мільярдів гривень. Підприємством приймаються заходи щодо стягнення заборгованості, але процес виконання судових рішень по стягненню заборгованості з фізичних осіб розтягується на роки.

Позивач вказує, що, відновивши строк позовної давності, суд відновить справедливість стосовно тих споживачів, які справно здійснюють оплату наданих послуг, та не дозволить неплатникам уникнути відповідальності, оскільки стягнення заборгованості здійснюється за тарифами, що діяли на момент надання послуг і на сьогоднішній день вже знецінені інфляцією.

24.06.2021 року від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та на підставі цього просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

24.06.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що факт надання теплової енергії підтверджується відповідними актами Підключення та відключення споживача за адресою: АДРЕСА_2 за 19.10.2015 року №177/3125, 05.04.2016 року №177/4961, 15.10.2016 року №177/4965, 03.04.2017 року №177/6136, 15.10.2017 року №177/7240,втім вказані акти не можуть бути доказом надання теплової енергії відповідачу, оскільки вказані акти стверджують про підключення/ відключення споживача з особовим рахунком НОМЕР_1 о/р1720. Втім згідно наданої позивачем доказів, у тому числі Актів звірки відпуску - отримання теплової енергії о/p на ОСОБА_1 , вимозі на оплату від 08.12.2017 року, рахунку нарахувань по ФОП ОСОБА_1 значиться рахунок № НОМЕР_2 .Крім того, за розрахунком позивача КП «Харківські теплові мережі», заборгованість ФОП ОСОБА_1 за фактично спожиту теплову енергію у приміщенні за адресо: АДРЕСА_1 , за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року становить 123833,66 грн. Втім ФОП ОСОБА_1 ніякого відношення до вказаної власності не мав. Більш того, вказаний розрахунок взагалі не може бути доказом, оскільки він не кореспондується з актами звірок, тому як останні надані виключно за 2019-2020 роки. Акти звірок за 2015-2017роки, або відомість по особовому рахунку НОМЕР_2 , в матеріалах справи взагалі відсутня, що позбавляє можливості з`ясувати порядок обліку нарахування заборгованості та її період.Більш того, вказаний розрахунок не має дати.Також вказаний розрахунок не має розрахунку первинної величини теплового навантаження на опалення. Цифра 0,028943 взята при розрахунку невідомо звідки. Розрахунок самого теплового навантаження відсутній.З вказаного рахунку лише можливо встановити, що останнім місяцем в якому нараховувалися плата за теплову енергію за опалення у квітні 2017року.

Більше того, позивач помилково дійшов висновку, що між КП «Харківські теплові мережі» та відповідачем склалися фактичні договірні правовідносини з постачання теплової енергії.Відповідач наголошує, що він придбав нежитлові приміщення цокольного поверху. На момент виникнення права власності вказане приміщення не було обладнане приладами опалення - батареями. Фактично по вказаному приміщенню проходили виключно труби (стояки) для подачі теплового носія до квартир розташованих на поверхах вище. При цьому позивач не укладав договір з відповідачем про використання його приміщень для постачання теплового носія у приміщення квартир розташованих над відповідачем.Вказане також підтверджується відсутністю у позивача доказів, у тому числі актів обстеження за 2015 та 2016роки, в яких би зазначалося, про наявність батарей, їх кількості, кількості секцій та їх типу. Вказані дані необхідні для розрахунку теплового навантаження.

Крім того, щодо актів обстеження систем тепловикористання №177/769 та 177/754. Акт №177/769 взагалі не може бути доказами оскільки не містять підпису ОСОБА_1 . А щодо акту 177/754 який начебто містить підпис ОСОБА_1 , то відповідач наголошує, що вказаний акт не підписував, а підпис навіть візуальне не співпадає з підписами наявними в довіреності та договорі купівлі-продажу вказаного приміщення.Крім того дані які наведені в цих актах не відповідають дійсності в розумінні станом на 2015-2016 роки. Відповідні акти обстеження за 2015- 2016роки, або раніше не надані як і не надані акти про не допуски для обстеження до вказаних приміщень.Так дійсно відповідач в 2017році після закінчення опалювального сезону проводив реконструкцію належного йому приміщення, у тому числі і системи опалювання, шляхом встановлення батарей, яких раніше не було. Внаслідок проведеної реконструкції позивач відкрив 19 окремих рахунків, за якими заборгованості у відповідача не має.

07.07.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначає, що відповідачу неодноразово було повідомлено про зобов`язання укласти договір на отримання теплової енергії, так в акті обстеження системи теплопостачання від 31.08.2017 № ОНОТ/3486 року зазначалось про те, що ОСОБА_1 був зроблений припис про необхідність оформити договір про постачання теплової енергії. Під час складання вказаного акту відповідач був присутній. Також в акті від 18 квітня 2017 року № 177/754 також був зроблений припис про необхідність оформити договір про постачання теплової енергії. Повідомлення про складання договору про теплопостачання та умову складання такого договору був зазначений в листі від 10.05.17 року. Вказаний лист був направлений на адресу відповідача. ОСОБА_1 достовірно був обізнаний, що необхідно укласти договір з КП Харківські теплові мережі на постачання теплової енергії , але ігнорував всі приписи, повідомлення позивача.

В ході складання акту № 177/769 від 31.05.2007 року містить підпис на той час представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який був присутнім при складанні вказаного акту. Представник відповідача ОСОБА_2 підписав вказаний акт. Твердження відповідача щодо акту 177/754 який не підписував, не обґрунтована та не підтверджується ніяким доказами.

У вище зазначеному акті вказано, що в житловому будинку АДРЕСА_1 є опалювальні прилади в містах загального користування .Відповідачу належить приміщення в кількості 19 шт., призначені під квартири на цокольному поверсі, першого під`їзду. В будинку проходять стояки центральної системи опалення діаметром 20 мм., з опалювальними приборами / чугунні радіатори М. 140 - 1 під`їзд 1 шт,- дев`ять секцій, 1 шт.-сім секцій, 1 шт.- чотири секцій. Другий під`їзд 1 шт.-чотири секції. Третій під`їзд - 1 шт.-чотири секції. Також в підвалі є трубопровід .Система опалення складає: діаметр-89 мм., діаметр-44.09 мм., діаметром 57 мм.45.98 мм.

Вказана система опалення обігрівала нежитлове приміщення відповідача з грудня 2015 року по квітень 2017 року. Система опалення зазначеного приміщення є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюються нежитлове приміщення відповідача. Факт надання теплової енергії підтверджується актами підключення та відключення теплопостачання , які є в матеріалах цивільної справи.

У актах підключення та відключення від теплової енергії, вказується особовий рахунок житлового будинку АДРЕСА_3 в якому знаходиться приміщення відповідача, так особовий рахунок ОСОБА_1 значиться № 17700/9136, що відповідає дійсності, всі нарахування за спожиту теплову енергію відповідачу направлялися на адресу поштою. Розрахунок нарахувань ФО ОСОБА_1 за спожиту теплову енергію склали з моменту придбання відповідачем нежитлового приміщення, а саме 16.12.2015 року.

Розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94.

Відсутність письмового договору між відповідачем та КП Харківські теплові мережі не є підставою для не оплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно договору купівлі продажу нежитлових приміщень від 16.12.2015 року, ОСОБА_1 придбав у власність нежитлові приміщення цокольного поверху №1-30 в літ. «А-5», загальною площею 476,4 км. М., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту №177/754 від 18.04.2017р., представниками Холодногірської філії КП «ХТМ», інженером-інспектором в пристуності ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що за цією адресою ОСОБА_1 здійснює бездоговірне споживання теплової енергії, яку КП «ХТМ» подає безпосередньо у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташоване нежитлове приміщення відповідача. (а.с. 12)

Згідно до акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту №177/769 від 31.05.2017р., представниками Холодногірської філії КП «ХТМ», інженером-інспектором в пристуності ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що за цією адресою ОСОБА_1 здійснює бездоговірне споживання теплової енергії, яку КП «ХТМ» подає безпосередньо у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташоване нежитлове приміщення відповідача.(а.с. 13)

Факт надання теплової енергії підтверджується відповідними актами Підключення та відключення споживача за адресою: АДРЕСА_1 за 19.10.2015 року № 177/3125, 05.04.2016 року№ 177/4961, 15.10.2016 року № 177/4965, 03.04.2017 року№ 177/6136, 15.10.2017 року № 177/7240(а.с. 8-10)

За розрахунком позивача КП «Харківські теплові мережі», заборгованість ФОП ОСОБА_1 за фактично спожиту теплову енергію у приміщенні за адресо: АДРЕСА_1 , за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року становить 123 833,66 грн. (28-29)

Позивач направляв на адресу ФОП ОСОБА_1 листом від 10.05.2017р. вимоги про погашення заборгованості (а.с. 18)

Отже між КП «Харківські теплові мережі» та відповідачем склалися фактичні договірні правовідносини з постачання теплової енергії.

Крім того, актами обстеження системи теплоспоживання об`єкту встановлено, що система опалення є єдиною та окремого теплового вводу немає.

Посилання відповідача на те, що він не підписував вказані акти підтвердженні належними та допустимими доказами.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Відповідно до ст.ст. 610,611ЦКУкраїни порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання», теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідач, як власник нежитлового приміщення, за адресо: АДРЕСА_1 , отримував теплову енергію без укладання відповідного договору. Тобто між ФОП ОСОБА_1 та КП «ХТМ» склалися фактичні договірні правовідносини з постачання теплової енергії.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 24.10.2018 року, тобто заборгованості з грудня 2015 року по квітнень 2017 року була йому нарахована в період здійснення ним підприємницької діяльності.

Однак, відповідачем вартість фактично отриманої теплової енергії не було сплачено.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення прозову.

Що стосується клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

За приписами статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Звертаючись до суду з цим позовом, КП «ХТМ» просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 123 883, 66 грн.

Як убачається з матеріалів справи, позовна заява подана 18 серпня 2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Червонозаводського районного суду м. Харкова.

За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року.

При цьому, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які нараховано за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року є обґрунтованими та доведеними, втім, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позовної давності.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 526 610,611,901, 903 ЦК України, ст.1 Закону України «Про теплопостачання», суд

вирішив :

В задоволенні позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.І. Теслікова