Справа № 462/6041/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі головуючого судді Донченко Ю.В.

секретаря Пилипців О.-І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів ,-

в с т а н о в и в:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.03.2014 у розмірі 51 070,56 гривень та судові витрати.

В позовній заяві зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.03.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 27 500,00 гривень. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також на те, що він був повністю поінформований про умови кредитування і вони були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 05.09.2019 року має заборгованість у розмірі 51 070 гривень 56 копійок, яка складається з 25 553,68 гривень 68 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 7 228 гривень 92 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 15 279 гривень 84 копійки - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100 гривень 00 копійок - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 гривень 00 копійок штрафу (фіксована частина) 2 408 гривень 12 копійок (процентна складова). Просить винести рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на їх користь згадану вище заборгованість у розмірі 51 070 гривень 56 копійок та судові витрати.

Згідно відомостей з ЄДРПОУ - 12.02.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Також 28.02.2020 року ОСОБА_1 на адресу суду подав зустрічний позов до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення надмірно сплачених коштів.

06.04.2020 року у до суду скеровано відзив на зустрічний позов.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 23 липня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення надмірно сплачених коштів залишено без розгляду.

Заочним рішенням від 23.07.2021 року позовні вимоги позивача задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитом у розмірі 25 553,68 грн..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) судові витрати в розмірі 1921,00 гривень.

19.08.2020 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Заяву відповідач ОСОБА_1 мотивує тим, що в нього були поважні причини неявки в судове засідання а також неподання відзиву на позовну заяву, оскільки відповідно до введення карантинних заходів згідно Постанови КМ №211 від 11.03.2020 року він перебував в с.Гусаків, Мостиського району Львівської області, де проживає без реєстрації, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області. Також зазначив, що за час перебування на карантині за місцем проживання в с.Гусаків, Мостиського району він цікавився провадженням у справі, телефонував у відділення зв`язку №79069 м.Львів, щоб дізнатися, чи надходили на його адресу рекомендовані листи з повідомленням про виклик до суду. Проте оператор попросила передзвонити через 30 хв., після чого не відповіла на його виклик.

Вищевказані обставини свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та неповідомлення їх суду, що не є підставою для залишення без розгляду зустрічного позову та задоволення даного в частині стягненя судових витрат в повному розмірі.

26.05.2021 року за вх. №12596 представником позивача ОСОБА_2 подано відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому просить відмовити в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення

З підстав викладених в ухвалі суду від 17 червня 2021 року заяву відповідача задоволено, та скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 липня 2020 року по цивільній справі № 462/6041/19, справу призначено до розгляду в спрощеному порядку.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Донченко Ю.В. від 17 червня 2021 року прийнято до розгляду цивільну справу № 462/6041/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» по визнання кредитного договору б/н від 27.03.2014 року недійсним та стягнення з АТ.КБ «Приватбанк» надмірно сплачених коштів що незаконно стягувалися банком в односторонньому порядку з карткового рахунку в період з 26.10.2018 по 23.02.200 року справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

05.07.2021 року за Вх.№16254 від 05.07.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідач Матюнін в судовому засіданні позов визнав частково.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 27 500,00 гривень. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також на те, що він був повністю поінформований про умови кредитування і вони були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Заява не містить жодної інформації про те, за отриманням яких саме послуг звернулась до банку відповідач. У цьому документі зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Разом із позовною заявою, крім згаданої копії анкети-заяви та копії паспорта гр. ОСОБА_1 , позивач подав до суду такі документи: розрахунок заборгованості станом на 31.05.2015 року (а.с.4-8), який містить лише підпис банку, Витяг із Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.11-25), який не містить підпису відповідача про ознайомлення саме з цією редакцією Умов та правил; копію довіреності представника банку (а.с.27), копія відомостей з ЄДРПОУ (а.с.28); копію банківської ліцензії (а.с.29); виписку з ЄДР (а.с.30), витяг із статуту акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») (а.с.31-32).

Повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг розміщена на сайті банку https://privatbank.ua.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість станом на 05.09.2019 року становить 51 070 гривень 56 копійок, яка складається з 25 553,68 гривень 68 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 7 228 гривень 92 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 15 279 гривень 84 копійки -нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100 гривень 00 копійок -нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 гривень 00 копійок штрафу (фіксована частина) 2 408 гривень 12 копійок (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.03.2014 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 27.03.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно статті 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, судом зазначається, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припушень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.10.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентах за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 27.03.2014 року у виді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 25 553,68 гривень.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів, суд приходить до висновку, що в задоволенні такого слід відмовити, з огляду на наступні обставини.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України "Про захист прав споживачів" не застосовується (постанова Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-6511цс15, від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. В частині цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Проте, судом не встановлено обставин, які б були підставою для визнання правочину недійсним, у зв`язку з несправедливими умовами кредиту, які б вказували на істотний дисбаланс прав споживача. Фактично твердження відповідача зводяться до заперечень факту отримання кредитних коштів та невірне нарахування на ці кошти сум відсотків та пені. Однак, зазначені обставини не свідчать про недійсність укладеного договору в цілому, а оцінку щодо розміру нарахованих сум було надано судом при вирішення спору про стягнення боргу.

Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Повернення кредиту є основним принципом кредитування. В зв`язку з тим, що механізм кредитування в Банку тісно пов`язаний з іншими банківськими програмами то неповернення наданого кредиту, відсотків та винагороди може негативно відбитися на функціонуванні банку в цілому.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору та стягнення надмірно сплачених коштів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1921,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 279, 281-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитом у розмірі 25553,68 грн..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) судові витрати в розмірі 1921,00 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) про визнання договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів - відмовити.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Текст рішення виготовлено та підписано 27.07.2021 р.

Суддя Ю. В. Донченко