Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9057/20 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 43 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 296/9057/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Петровської М.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" щодо нарахування їй з грудня 2016 року по вересень 2020 року обсягу та плати за природний газ у квартирі АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника; зобов`язати Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" здійснити ОСОБА_1 перерахунок плати за газ за період з грудня 2016 року по вересень 2020 року, виходячи з діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники..

Позовна заява мотивована тим, позивач проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 , та споживачем природного газу, який постачається оператором ГРМ АТ "Оператор газорозподільної системи "ЖИТОМИРГАЗ". Починаючи з липня 2012 року неодноразово зверталась до відповідача з проханням встановити за його рахунок індивідуальний лічильник, як побутовому споживачу, на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», проте такий обов`язок виконано не було.

22 квітня 2020 року Корольовським районним судом міста Житомира було ухвалено рішення у справі № 296/9021/19, яким зобов`язано AT «Житомиргаз» встановити ОСОБА_1 індивідуальний квартирний лічильник газу, та встановлено, що відмова встановити індивідуальний лічильник у належній позивачу квартирі є необґрунтованою та порушує права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем. Отже, з моменту встановлення в грудні 2016 року у будинку АДРЕСА_2 загальнобудинкового лічильника, та з огляду на відсутність індивідуального газового лічильника позивач змушена була сплачувати суми, які значно перевищують норми споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою здійснити перерахунок обсягу та вартості спожитого газу за період по вересень 2020 року згідно норм споживання, встановлених Кабінетом Міністрів України. 10 вересня 2020 року у листі вих. №10001.5-Ль-11256-0920 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку у зв`язку з відсутністю підстав, визначених чинним законодавством України: починаючи з 01 грудня 2016 року в будинку АДРЕСА_2 встановлений будинковий вузол обліку газу, а нарахування об`єму спожитого позивачем газу здійснюється по загальнобудинковому ЗОГ відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Вважає, що у зв`язку з невстановленням індивідуального лічильника газу з вини відповідача, його дії щодо обліку спожитого природного газу позивачем, як побутовим споживачем, у період з грудня 2016 року по вересень 2020 року на підставі даних загальнобудинкового лічильника газу є протиправними, адже його облік до моменту встановлення лічильників газу повинен був здійснюватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» своєчасно не було встановлено у її квартирі індивідуального газового лічильника, що призвело до неправомірних нарахувань за спожитий газ. Крім того, відповідачем не укладались договори з окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) на зняття показань будинкового вузла обліку; не складався акт балансового розмежування зі схемою та акт пломбування комерційного вузла обліку газу, який повинен складатися у присутності позивача та має містити її підпис.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та є споживачем природного газу, який постачається АТ "Оператор газорозподільної системи "ЖИТОМИРГАЗ", що підтверджується інформаційною довідкою № 229712124 від 26.10.2020, заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу побутовим споживачем, рахунками на оплату спожитого газу.

01.12.2016 у будинку АДРЕСА_2 було встановлено будинковий вузол обліку газу відповідно до умов договору від 01.11.2016 №11688 на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань встановленого будинкового вузла обліку природного газу, укладеного між ПАТ «Житомиргаз» (Оператор ГРМ) та ОСББ «Затишок-79» (Власник).

Разом з тим, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача із заявами про встановлення в її помешканні індивідуального лічильника.

Листом від 24.07.2012 №5089/29 ПАТ «Житомиргаз» повідомило заявницю про встановлення побутового лічильника протягом серпня-вересня 2012 року, а листом від 30.09.2014 № 4204/29, що про дату його встановлення буде проінформовано додатково.

В подальшому листами від 07.11.2018, від 12.12.2019 ПАТ «Житомиргаз» повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для встановлення індивідуального газового лічильника.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22.04.2020 у справі № 296/9021/19, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 18.08.2020, позов ОСОБА_1 до АТ Житомиргаз про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії задоволено: визнано протиправними дії АТ Житомиргаз; зобов`язано АТ Житомиргаз встановити ОСОБА_1 індивідуальний квартирний лічильник газу у квартирі АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для приготування їжі за рахунок коштів, визначених частиною 1 статті 3 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу.

На виконання вказаного рішення відповідачем у серпні 2020 року у квартирі ОСОБА_1 було встановлено індивідуальний газовий лічильник, що підтверджується актом № 214318 від 21.08.2020.

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою здійснити перерахунок обсягу та вартості спожитого газу за період по вересень 2020 року згідно норм споживання, встановлених Кабінетом Міністрів України.

10 вересня 2020 року у листі вих. №10001.5-Ль-11256-0920 відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку у зв`язку з відсутністю підстав, визначених чинним законодавством України, оскільки, починаючи з 01 грудня 2016 року в будинку АДРЕСА_2 встановлений будинковий вузол обліку газу, а нарахування об`єму спожитого позивачем газу здійснювалось у цей період по загальнобудинковому ЗОГ відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування позивачу з грудня 2016 року по вересень 2020 року обсягу та плати за природний газ у її квартирі за показниками загально будинкового газового лічильника та зобов`язання перерахувати плату за спожитий газ у цей період, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення даних вимог. Вказаний висновок суду є правильним та узгоджується із нормами матеріального права, що регулюють дані правовідносини та підтверджуються дослідженими у справі доказами.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції абзацу четвертого підпункту "а" пункту 1 частини першої статті 6 , яка діяла до змін, внесених згідно із Законом № 2260-VIII від 21.12.2017, в тому числі ця редакція діяла з грудня 2016 року) передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані:

1) забезпечити встановлення лічильників газу:

а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» № 2260-VIII від 21.12.2017, який набув чинності 20.01.2018, абзац четвертий підпункту "а" пункту 1 частини першої статті викладений у редакції: «тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.»

Згідно із п.4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі-Положення № 620), у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Отже, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для приготування їжі - до 1 січня 2021 року, тобто в будь-який час до цієї дати.

При цьому, бажаючи встановити такий лічильник у конкретний час до 1 січня 2021 року, споживач мав оформити таке волевиявлення у вигляді звернення/заяви, тощо до оператора ГРМ.

Пунктом 2 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем визначено, що у разі наявності ВОГ (вузол обліку) природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Згідно п.5 та п.9 Положення № 620, обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються:

1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні;

2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу:

для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників;

для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

У разі розміщення в багатоквартирному будинку об`єктів юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців відпуск газу для таких споживачів здійснюється лише у разі встановлення та прийняття в експлуатацію в установленому порядку окремого для них вузла обліку природного газу. Показання таких вузлів обліку виключаються з показань будинкового вузла обліку під час визначення обсягу споживання газу за розрахунковий період.

Кількість осіб у квартирі, іншому ізольованому житловому приміщенні для проведення розрахунку та розподілення спожитих обсягів газу визначається відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Інформація про зміну їх кількості подається побутовими споживачами оператору газорозподільної системи до 25 числа місяця, що передує розрахунковому. Відповідальність за своєчасність та достовірність поданої інформації несе побутовий споживач, що її подає. У разі подання такої інформації із запізненням - вона враховується в наступному розрахунковому періоді без перерахунку минулих періодів.

Споживачі, які мають квартирні лічильники газу, здійснюють оплату спожитого природного газу відповідно до умов договору, укладеного з постачальником (п.9).

Нарахування плати за спожитий газ проведено ОСОБА_1 у відповідності до згаданих норм чинного законодавства., а тому підстав для визнання цих дій відповідача протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок плати за газ, є безпідставними.

Порушення своїх прав позивач пов`язує із несвоєчасним встановленням їй відповідачем індивідуального лічильника газу, що призвело, на її думку, до необґрунтованих нарахувань плати за спожитий газ на підставі за показаннями будинкового вузла обліку. Проте, судом першої інстанції правильно взято до уваги ту обставину, що позивачем не надано доказів протиправності невстановлення відповідачем індивідуального лічильника за її зверненнями в 2012 та 2018 роках та, відповідно обов`язку встановлення такого лічильника з грудня 2016 року до серпня 2020 року, тобто до набрання законної сили рішенням суду у справі № 296/9021/19 та до спливу встановленого Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» терміну до 01.01.2021.

Так, з рішення суду у справі № 296/9021/19 вбачається, що вимог про визнання протиправними дій відповідача за період з грудня 2016 року по липень 2019 року позов ОСОБА_1 не містив, а предметом дослідження у справі була неправомірність дій відповідача щодо невстановлення індивідуального газового лічильника за зверненням ОСОБА_1 у серпні 2019 року із заявою про його встановлення (а не з 2012 року чи з грудня 2016 року) (лист-відповідь №10001.5-ЛВ-12353-0819 від 16.08.2019).

Оскільки на законодавчому рівні на відповідача був покладений обов`язок встановлення індивідуального лічильника до 01.01.2021, а докази протиправності дій щодо його невстановлення з грудня 2016 року до фактичного встановлення на виконання рішення суду відсутні, тому суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доводи позивача в означеній частині.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що з нею не укладався договір на зняття показань будинкового вузла обліку та не складалися акт балансового розмежування зі схемою, акт пломбування комерційного вузла обліку газу, який повинен оформлятися у її присутності та має містити її підпис, а тому дії відповідача щодо нарахування вартості спожитого газу на підставі даних будинкового вузла обліку газу, здійсненого без погодження з позивачем є протиправними, не мають правового значення для вирішення спору, оскільки дослідження цих питань входить в коло з`ясування обставин правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника за змістом норм Кодексу газорозподільних систем, що не є підставою даного позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді