Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2021 Справа №607/1393/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у якому просить стягнути із кожного з відповідачів в його користь по 40 000 грн. завданої йому матеріальної шкоди; стягнути із кожного з відповідачів по 10 000 грн. завданої йому моральної шкоди, а також стягнути із кожного з відповідачів по 5 000 грн. по несених ним витрат на правничу допомогу; винести ухвалу про притягнення головного лікаря КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, як організатора кримінального переслідування відносно ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 09.07.2019 р. близько 13 год. 00 хв., його, як лікаря - ендоскопіста, викликала начальник відділу кадрів Тернопільської університетської лікарні Власюк М.І. для ознайомлення з наказом головного лікаря про ліквідацію ендоскопічного відділення. Побачивши, що наказ головного лікаря суперечить розпорядженню Тернопільської обласної ради, яким передбачалась лише реорганізація відділення, він попросив дозволу зробити з наказу головного лікаря ксерокопію для подальшого ознайомлення із його змістом. ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , почали обзивати його нецензурними словами, бити, наносити тілесні ушкодження. У подальшому, позивачем було викликано поліцію, яка також зафіксувала наявність у нього тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим було відкрито кримінальне провадження. Заручившись підтримкою головного лікаря ОСОБА_6 , який мав до нього особисту неприязнь, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дали проти нього неправдиві свідчення, зокрема про те, що він заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_3 , з якою він раніше не був знайомий та не мав конфлікту. Відносно позивача було відкрито кримінальне провадження за ст. 126 КК України, на підставі поданої ОСОБА_3 заяви, згідно якої, він заподіяв їй тілесні ушкодження. Як доказ цього, було взято до уваги, складений відносно нього працівниками поліції протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за результатами розгляду якого, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 03 вересня 2019 року винесено постанову, якою провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП - закрито, в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Даний факт послужив також підставою для звільнення його з роботи, на підставі п.2 ст. 147 КЗпП України. Однак, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2019 року позивача поновлено на роботі, на посаді лікаря-ендоскопіста Ендоскопічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, а згодом знову, не допустивши до роботи та звільнено. За домовленістю головного лікаря зазначеного лікувального закладу з керівництвом поліції, на протязі тривалого час працівники поліції погрожують, переслідують позивача, що спричинило загострення у нього цукрового діабету, гіпертонічної хвороби та онкозахворювання. На придбання ліків та проходження хіміотерапії позивач витрачає щомісячно 22 000 грн. Внаслідок цього, позивач пережив емоційний стрес, його не покидають почуття розгубленості, незахищеності, безпомічності, тривоги за своє здоров`я, почуття образи, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 30 000 грн. та просить стягнути по 10 000 грн. із кожного з відповідачів.

Представником ОСОБА_3 адвокатом Дубчак С.П. надано суду відзив на позовну заяву, у якому він вказує на те, що 09 липня 2019 року ОСОБА_3 знаходилась на робочому місці у кабінеті відділу кадрів Тернопільської університетської лікарні. Близько 11 год. до відділу кадрів було викликано працівників ендоскопічного відділення, в тому числі і відповідача, для ознайомлення з наказом про ліквідацію ендоскопічного відділення, який відмовився його підписувати. Надалі позивач близько 13 год. прийшов до відділу кадрів та попросив надати йому для ознайомлення наказ, щоб поставити підпис. Начальник відділу кадрів ОСОБА_4 надала позивачу наказ для ознайомлення, проте він його забрав та вибіг у приміщення коридору. В коридорі позивач штовхав та ображав начальника відділу кадрів ОСОБА_4 . В той час коли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 намагалися завадити позивачу втекти з наказом, позивач замахнувся правою рукою та наніс ОСОБА_3 удар в голову зліва. Від заподіяного удару ОСОБА_3 відчула фізичний біль. Жодних тілесних ушкоджень позивачу ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_4 не наносили. Свідком цих подій була ОСОБА_5 головна медсестра Тернопільської університетської лікарні, яка почувши крики, шум та вигуки вийшла в коридор та бачила, як позивач наніс удар ОСОБА_3 . Далі ОСОБА_5 викликала працівників поліції. Зазначає, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 або інші відповідачі наносили йому тілесні ушкодження. Наявність висновку судово-медичної експертизи від 12.07.2019 № 652, яким встановлено, що у позивача виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді саден не свідчить про нанесення їх відповідачами. Доказів існування причинного зв`язку між діями відповідачів та виникненням тілесних ушкоджень, позивачем не надано. Тобто, позивачем не доведено наявність такого елемента делікту, як неправомірна поведінка відповідачів, внаслідок якої було завдано шкоди позивачу, що свідчить про відсутність самого заподіяння шкоди, як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки. Долучений до позовної заяви витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань може свідчити лише про те, що орган досудового розслідування почав досудове слідство за заявою позивача про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому, обставини вчинення кримінального правопорушення, в тому числі і сама подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб), у відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню. Натомість, ОСОБА_3 з метою захисту від протиправного кримінально-карного посягання звернулася до правоохоронних органів із заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. За наслідками проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 0002779 складено обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та направлено його для розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2021 року у справі № 607/12240/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу, в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. Крім того, задоволено частково цивільний позов ОСОБА_3 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 15 000,00 гривень моральної шкоди. За таких обставин, вина ОСОБА_3 та інших відповідачів ( ОСОБА_4 га ОСОБА_5 ) у заподіянні матеріальної та моральної шкоди відповідачу повністю виключається.

Позивачем відповіді на відзив не подавалось.

Інші відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відзиву на позов не подавали.

08 червня 2021 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, попередньо звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Дубчак С.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечив із мотивів, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином неодноразово повідомлялась про місце та час розгляду справи. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин не подавала.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив наступні обставини

ОСОБА_2 працював лікарем - ендоскопістом Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, що не заперечувалось сторонами.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 працюють на посадах начальника відділу кадрів, інспектор відділу кадрів та головна медсестра у КНП «Тернопільська університетська лікарня».

09.07.2019 р. працівники ендоскопічного відділення були запрошені у відділ кадрів для ознайомлення із наказом КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР від 05 липня 2019 року за №139-к «Про ліквідацію ендоскопічного відділення».

У вказаний день, позивач зайшовши у відділ кадрів зазначеного лікувального закладу ОСОБА_2 був незгідний із вказаним наказом, у зв`язку із чим між ним та начальником відділу кадрів ОСОБА_4 , інспектором відділу кадрів Сорокіною І.М. та головною медичною сестрою ОСОБА_5 , виник конфлікт.

09.07.2019 р. інспектором ВП ПП ТВ Середа С.А. відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. Зокрема, у фабулі протоколу вказано, що про те, що ОСОБА_2 09.07.2019 р. перебуваючи у громадському місці на 3 поверсі лабораторного корпусу КНП «Тернопільської університетської лікарні» ТОР висловлювався нецензурними словами, поводив себе зухвало, своїми діями порушував громадський порядок та спокій громадян, а отже вчинив дрібне хуліганство.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2019 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 09.07.2019 року за заявою ОСОБА_2 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0002014 за ч. 1 ст. 125 КК, зокрема по факту спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень працівниками відділу кадрів КНП «Тернопільська університетська лікарня» 09 липня 2019 року о 13:00 год. у приміщенні лікарні.

Наказом від 10.07.2019 р. в. о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарні» Тернопільської обласної ради за №141-од, за порушення трудової дисципліни лікаря-ендоскопіста ОСОБА_2 звільнено за ст.147 п.2 КЗпП України, з 10.07.2019 р.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2020 року (справа 607/16899/19) ОСОБА_2 поновлено на роботі. Також ухвалено стягнути з КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10 липня 2019 року по 13 вересня 2019 року включно, у сумі 17 306, 81 грн., за вирахуванням відповідних податків та зборів, а також 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Також, відповідно до висновку експерта за № 652 від 12.07.2019 р. судово-медичної експертизи, проведеної на підставі ухвали слідчого судді від 10.07.2019 р. у даному кримінальному провадженні, виявлені у ОСОБА_2 садна за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. У висновку також зазначено, що садна з огляду на вид ушкоджень та морфологічні властивості утворились у ОСОБА_2 від дії тупих предметів, а стан їх поверхонь дозволяють стверджувати, що вони виникли в різний термін, зокрема одні садна - приблизно за 1-2 доби, а інші - приблизно за 2-4 дні до експертизи.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2021 року у справі № 607/12240/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу, в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. Крім того, задоволено частково цивільний позов ОСОБА_3 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 15 000,00 гривень моральної шкоди.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема є відшкодування шкоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) дохід, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомiрними рiшеннями, дiями чи бездiяльнiстю особистим немайновим правам фiзичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фiзичної або юридичної особини, вiдшкодовується в повному обсязi особою, яка її завдала.

Як роз`яснено у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особи, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її заподiяла, за умови, що дiї останньої були неправомiрними, мiж ними й шкодою є безпосереднiй причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст..1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що діями відповідачів йому було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 120 000 грн., які він потратив на лікування у зв`язку із погіршення стану його здоров`я, внаслідок конфлікту в приміщенні Тернопільської університетської лікарні, який мав місце 09.07.2019 року.

На підтвердження понесених позивачем матеріальних витрат, ОСОБА_2 долучено консультативний висновок від 23.04.2020 року, згідно якого ОСОБА_2 постановлено діагноз: Ca правої нирки, ІІ кл. група. Стан після комбінованого лікування.

Суд дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позов ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення із відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 40 000 грн. із кожного, не підлягає до задоволення. При цьому, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів спричинення йому відповідачами тілесних ушкоджень, як наслідок заподіяння матеріальної шкоди, існування причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів та заподіяння шкоди позивачу. При цьому, суд зазначає, що позивачем не доведено, що саме тілесні ушкодження, які зазначені у висновку експерта за № 652 від 12.07.2019 р. судово-медичної експертизи заподіяні йому внаслідок неправомірних дій відповідачів.

На підставі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позивачем даних позовних вимог.

Окрім цього, позивач вважає, що діями відповідачів йому було завдано і моральну шкоду, яка виразилась в емоційному стресі, почуттях розгубленості, незахищеності, безпомічності, образи, тривоги за своє здоров`я.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як уже зазначалось судом, під час розгляду справи не підтверджено належними та допустимим доказами факту протиправних дій відповідачів, як наслідок заподіяння позивачу моральної шкоди, а тому у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. При цьому, суд зазначає, що позивачем не доведено, що відповідачами було надано неправдиві свідчення стосовно позивача, як наслідок внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.126 КК України, оскільки такі відомості перевірялись судом при розгляді кримінального провадження за №0002779 стосовно ОСОБА_2 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КК України. Із цих підстав суд не бере до уваги твердження позивача щодо того, що ОСОБА_3 звернулась за медичною допомогою через рік до лікаря-невролога, внаслідок чого останнім було видано довідку, яку позивач вважає фіктивною. Крім цього, не надано позивачем доказів щодо фактів, викладених ним у позові про його незаконне переслідування працівниками поліції, вчинення ними погроз та інших дій насильницького характеру, внаслідок яких у позивача загострення хронічних наявних у нього хвороб, причино-наслідковий зв`язок між цим та понесення ним витрат на своє медикаментозне лікування.

Окрім цього, позовна вимога позивача щодо винесення ухвали про притягнення головного лікаря КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, як організатора кримінального переслідування відносно ОСОБА_2 , до задоволення не підлягає, оскільки такий спосіб захисту порушеного права не передбачений нормами Цивільного кодексу України, відтак роз`яснює позивачу про право звернення із заявою про вчинення злочину у порядку передбаченому нормами КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28 липня 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан