Справа № 739/1639/19
Провадження № 2/739/29/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гончарівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гончарівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина
Стислий виклад позицій учасників справи
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідачка), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про визначення з ним місця проживання їхньої спільної дитини ОСОБА_5 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_1 . У них народився син ОСОБА_5 . У подальшому їхній шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з ним в смт. Гончарівське. За місцем його проживання для дитини створені всі необхідні умови, дитина відвідує дошкільний навчальний заклад, сам позивач має постійне місце роботи та дохід. При цьому відповідачка, яка проживає окремо, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, дитини з нею спілкуватися не хоче. Відповідно позивач просить залишити сина проживати з ним.

Відповідачка подала зустрічний позов до позивача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про визначення з нею місця проживання їхньої спільної дитини ОСОБА_5 .

Свої зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що до липня 2019 року спільна дитина проживала разом з нею в будинку батьків позивач. Під час її перебування у лікарні в зв`язку з отриманим на робочому місці ушкодженням позивач без погодження з нею забрав дитину та перевіз її до смт. Гончарівське. Після виписки з лікарні вона намагалася вирішити питання щодо місця проживання дитини, однак позивач дозволяв їй лише зустрічатися з сином в його присутності, казав дитині, щоб вона не розповідала нічого зайвого, у дитини вона бачила синці на руках, які зі слів дитини спричинила «тьотя, що приходить до папи». Вважає, що інтересам дитини буде відповідати її проживання саме з нею. Вказує, що вона проживає в м. Чернігові разом зі своєю матір`ю, є здоровою, працевлаштованою, і відповідно жодних переваг у батька дитини перед нею немає.

Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю з підстав, наведених у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечив, при цьому пояснив, що він є військовослужбовцем та проживає в смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області. До червня 2019 року вони проживали в його матері у с. Наумівка Корюківського району Чернігівської області. Далі у червні 2019 року вони разом з відповідачкою та своєю дитиною поїхали до смт. Гончарівське, при цьому в м. Чернігові відповідачка сама вийшла з автомобіля і не схотіла з ними їхати. У подальшому їхній з відповідачкою шлюб було розірвано. Таким чином з червня 2019 року син проживає разом з ним у орендованому житлі де створено всі умови для дитини. З того часу відповідачка приїздила до них 6-7 разів, востаннє у квітні 2020 року. Відповідачка дарує сину подарунки на день народження, під час відвідувань привозила гостинці. Він також возив дитину до відповідачки, яка жила в м. Чернігові. При цьому перешкод останній у спілкуванні з дитиною він не створював. Відповідно вважає, що дитина має бути залишена проживати саме з ним. Крім того зазначив, що сама відповідачка не була проти аби дитина жила з ним до навчання у школі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала, при цьому висловилася проти задоволення зустрічного позову, пояснила, що позивач та його син з червня 2019 року проживають у смт. Гончарівське у гуртожитку сімейного типу, де створені належні умови для проживання дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування доцільним є залишення дитини саме з батьком. Дитина дуже рідко бачить свою матір, яка участі у її вихованні не приймає, своєю дитиною не цікавиться, допомоги на дитину не надає. Також вказала, що у відповідачки немає умов для проживання її дитини разом з нею як в м. Чернігові, так і в м. Попасна Луганської області.

Відповідачка у судовому засіданні в режимі відеоконференції свій зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити, при цьому висловилася проти задоволення первісного позову, пояснила, що до розлучення з позивачем вона проживала в с. Наумівка Корюківського району Чернігівської області разом з сином у батьків позивача, який є військовослужбовцем. Працювала на пилорамі. Далі вона травмувалася та проходила лікування. Потім позивач забрав сина з собою в смт. Гончарівське, а вона залишилася проживала в м. Чернігові. Вони погодили, що дитина буде проживати з батьком, а вона буде приїздити до них та забирати її з собою. Коли ж вона забрала дитину до м. Чернігова то дитина почала плакати і проситися до батька, хоча вона водила її на розваги, дарувала гостинці. У той час вона працювала неофіційно. У квітні 2020 року вона переїхала жити з м. Чернігова до м. Попасна Луганської області, де придбала з новим чоловік житло, придбання якого ще не оформлено, оскільки в ньому зареєстровано місце проживання іншої особи. У цьому житлі в подальшому буде зроблено ремонт, там створено для дитини необхідні умови, відповідно хоче щоб син жив саме з нею. При цьому розуміє, що у разі переїзду спершу дитині буде складно, але вона може адаптуватися. Також відповідачка пояснила, що вона працює на даний час неофіційно, але раніше була працевлаштована офіційно. Позивач їй перешкод у спілкуванні з дитиною не створював, але дозволяв спілкуватися з дитиною тільки в його присутності. Участі у вихованні дитини вона дійсно не приймала, оскільки проживала окремо, до дитячого садка, в якому навчається її дитина, вона не телефонувала, оскільки не знала номеру телефону, зауважень щодо розвитку дитини вона не має, при цьому вона цікавиться сином, двічі відвідувала його у дитячому садку. Її нового чоловіка син не бачив і про створення нею нової сім`ї він не знає.

Представник відповідачки вимоги за зустрічними позовом підтримав та просив їх задовольнити, при цьому висловився проти задоволення первісного позову, заявив, що матір має бути в житті дитини, її вплив на розвиток дитини є визначальним, сама ж дитини після переїзду до матері швидко адаптується, також представник послався на положення Декларації прав дитини щодо недопущення розлучення матір зі своєю дитиною.

Малолітній ОСОБА_5 у судовому засіданні висловив бажання, щоб його залишили проживати разом з батьком, тобто з позивачем.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі.
Заяви та клопотання учасників справи
З клопотання представника позивачки судом було витребувано відомості щодо отримуваних відповідачкою доходів, а також зобов`язано орган опіки та піклування за місцем проживання дитини сторін у справі надати висновок щодо вирішення спору по суті. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання, визначено відповідачу строки для подання відзиву на позов та зустрічного позову, а також визначено третій особі строк для подання пояснень щодо позову.
Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року первісний позов та зустрічний позов відповідачки об`єднано в одне провадження, у справі призначено проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 10 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено у справі судовий розгляд.
06 січня 2021 року представником позивачки подано заяву про відвід судді Кочури О.О. від розгляду справи у зв`язку з тим, що дана суддя розглядає справу 1 рік 3 міс., при цьому провела лише підготовче судове засідання та безпідставно затягує судовий розгляд, що ставить під сумнів неупередженість судді Кочури О.О.
11 січня 2021 року суддя Кочура О.О. задовольнила заявлений їй відвід, погодившись з доводами представника позивача.
Ухвалою від 12 січня 2021 року суддя Чепурко В.В. прийняв справу до свого провадження та призначив у ній підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи
Заслухавши вступне слова сторін у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивач та відповідачка перебували у шлюбі з 14 січня 2016 року, який розірвано рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2019 року, що набрало законної сили 05 жовтня 2019 року травня 2014 року (а.с. 60). Ще до укладення шлюбу в них народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).
З пояснень позивача та відповідачки вбачається, що під час шлюбу позивач, відповідачка та їхня спільна дитина проживали у батьків позивача с. Наумівка Корюківського району Чернігівської області. У подальшому відповідач став військовослужбовцем у зв`язку з чим наприкінці червня 2019 року він з сином переїхав проживати до смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, де вони проживають до цього часу (а.с. 8), при цьому відповідачка відмовилися переїздити до вказаного населеного пункту та залишилася проживала в м. Чернігові разом зі своєю матір`ю (а.с. 50-51).
Сторонами у справі визнається та не оспорюється, що місце проживання спільної дитини сторін у справі разом з батьком з кінця червня 2019 року було визначено самими батьками дитини, тобто позивачем та відповідачкою.
Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка відповідачка ОСОБА_6 дала показання про те, що спершу приблизно три місяці вони з позивачем проживали у його батьків в с. Наумівка Корюківського району. Вона працювала на місцевому підприємстві, де отримала травму. Позивач був військовослужбовцем. Далі наприкінці червня 2019 року, коли вони разом з позивачем та сином їхали з с. Наумівка до смт. Гончарівське, то вона, не бажаючи переїжджати до вказаного населеного пункту, вийшла з автомобіля в м. Чернігові, а позивач та їхній син поїхали далі. Вона зробила це, оскільки позивач казав, що не хоче з нею жити. У м. Чернігові вона жила у своєї матері. З позивачем вони домовилися, що вона буде приїздити до них з сином в смт. Гончарівське та зможе забирати сина до себе. Потім вони розлучилися. На даний час вона проживає в м. Попасна Луганської області, де створила нову сім`ю, з новим чоловіком вони очікують на народження дитини, також вони придбали житловий будинок, однак придбання його ще не оформили. В м. Попасна вона працювала офіційно, але у зв`язку з карантином на даний час працює неофіційно. Її нинішній чоловік також працює та отримує заробітну плату в розмірі приблизно 2 500 грн. на тиждень. Також вона отримує дохід від здачі в оренду земельної ділянки.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 дала показання про те, що вона познайомилася з позивачем під час проходження військової служби. З березня 2020 року вони живуть однією сім`єю. Наприкінці червня 2019 року позивач привіз з собою до смт. Гончарівське свого сина та повідомив, що відповідачка з ними не поїхала і залишилася в м. Чернігові. З березня 2020 року відповідачка приїздила до свого сина лише двічі, зокрема 4 березня та 17 квітня 2020 року. Свідок вказала, що позивач постійно займається вихованням свого син, для нього створено всі необхідні умови, зокрема він має окрему кімнату з іграшками, комп`ютером, телевізором. Між нею та сином позивача і відповідачки склалися гарні стосунки. Відповідачка ж постійно лише обіцяє приїхати, але не приїздить до сина.
Згідно договору найму (оренди) житла від 01 квітня 2019 року позивач орендує у КП «Гончарівське» житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 34,1 м.кв. (а.с. 9).
З досліджених судом актів обстеження умов проживання позивача та його сина від 20 вересня та 13 листопада 2020 року вбачається, що вони проживають в гуртожитку сімейного типу за адресою: АДРЕСА_1 , їхнє жиле приміщення складається з двох кімнат, дитина має окрему кімнату з усім необхідним для її проживання і розвитку, дитина забезпечена продуктами харчування, книжками та іграшками. У квартирі часто, затишно, є всі необхідні побутові прилади. Батько ОСОБА_1 повноцінно виконує свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини та створює всі умови для проживання, навчання і розвитку сина (а.с. 8, 178).
Також судом досліджено надані позивачем фотознімки його житла з яких вбачається, що у ньому є окрема дитяча кімната, обладнана необхідними меблями, зокрема ліжком, шафою, місцем для навчання, дитина має іграшки, у житлі є пральна машина, душова кабіна, вмивальник, туалет, обладнане місце для приготування їжі (а.с.96-109).
З довідок від 26 та 28 серпня 2019 року вбачається, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 з квітня 2019 року та отримує грошове забезпечення (а.с. 11-12).
Згідно довідок від 03 вересня 2019 року, 03 березня та 01 жовтня 2020 року вбачається, що син позивача та відповідачки відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад «Лісова казка» в смт. Гончарівське з 03 липня 2019 року, де адаптувався до дитячого колективу, садок відвідує із задоволенням, любить гратися, на заняттях активний, йде на контакт з вихователями. У садочку дитина охайна, вдягнена по сезону, дитину приводить та забирає батько, який відвідує батьківські збори, святкові ранки та розваги, при цьому матір дитини в дошкільному закладі не з`являлася і навчанням та вихованням дитини не цікавилася (а.с. 19, 55, 177, 180).
З довідкової інформації, наданої Комунальним ДНЗ «Лісова казка» від 04 березня та 02 жовтня 2020 року вбачається, що під час проведення святкового ранку, присвяченого святу 8 березня, дитина ОСОБА_8 побачивши маму розплакався, весь захід плакав, під час спроб батька заспокоїти просив не віддавати його матері. За весь період відвідування дошкільного закладу мама з`явилася в садочку вперше (а.с. 56, 176).
З довідки голови Чернігівського осередку Всеукраїнського союзу Таеквон-До від 07 вересня 2020 року ОСОБА_5 відвідує секцію Таеквон-До в смт. Гончарівське з 02 вересня 2020 року (а.с. 181).
Відповідно до службових характеристик позивач за місце проходження служби характеризується позитивно (а.с. 14-16, 58), згідно медичної характеристики позивач здоровий (а.с. 54).
Згідно довідки про доходи від 01 жовтня 2020 року позивач, як військовослужбовець, отримує грошове забезпечення, розмір якого становить 12 168 грн. на місяць (а.с. 179).
Як вбачається, 24 жовтня 2020 року відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_9 та взяла прізвище свого чоловіка « ОСОБА_10 » (а.с. 216). На час розгляду справи відповідачка перебуває на обліку в Попаснянській ЦРЛ у зв`язку з вагітністю (а.с. 215).
Згідно досліджених судом виписок з медичної картки та довідок відповідачка є здоровою, на обліку в наркологічному та психіатричному диспансері не перебуває (а.с. 47-48).
Відповідно до характеристики, наданої ФОП « ОСОБА_11 » відповідачка з 01 червня 2020 року працювала продавцем в магазині «Гурман», розташованому в м. Попасна Луганської області, за місцем роботи характеризувалася позитивно (а.с. 141). У червні та липні 2020 року отримувала заробітну плату у розмірі 4 800 грн. на місяць (а.с. 142).
При цьому згідно даних про доходи відповідачки, витребуваних судом за клопотанням позивача, відповідачка у 2020 році отримала дохід від надання майна у лізинг в розмірі 4 356 грн. 87 коп. та 643 грн. 38 коп., а також у період з 26 червня по 09 липня 2020 року працювала у суб`єкта підприємницької діяльності, податковий номер , та отримала заробітну плату у розмірі 88 грн. 56 коп. (а.с. 198).
З дослідженої судом копії акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї відповідачки вбачається, що остання проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїм чоловіком. Будинок складається з однієї кімнати та кухні, має пічне опалення, облаштований необхідними меблями, в будинку тепло, прибрано, його санітарний стан задовільний, відповідно у ньому створені умови для проживання та виховання дитини (а.с .223).
За зверненням суду органом опіки та піклування виконавчим комітетом Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області рішеннями №25 від 27 березня 2020 року та №29 від 25 лютого 2021 року затверджено висновки щодо визначення місця проживання дитини позивача та відповідачки, відповідно до яких на думку органу опіки та піклування доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з його батьком ОСОБА_1 , тобто позивачем (а.с. 77-80, 218-219).
Частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Аналогічне за своїм змістом положення щодо рівності прав батька та матері міститься у статті 141 Сімейного кодекс України (далі СК України).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Варто зазначити, що при визначенні місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, висновки якого мають враховуватися судом при застосуванні відповідної норми права згідно статті 263 ЦПК України, зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

З приводу посилань представник відповідачки на положення Декларації прав дитини суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Як з`ясовано судом спільна дитина позивача та відповідачки - малолітній ОСОБА_5 за погодження своїх батьків з кінця червня 2019 року постійно проживає разом з батьком, тобто позивачем в смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, при цьому матір дитини, тобто відповідачка, проживає окремо. Дитині за час проживання з батьком були забезпечені належні умови для її проживання, виховання та розвитку, дитина відвідує дошкільний навчальний заклад де адаптувалася до дитячого колективу та спілкується з однолітками, що свідчить про наявність у неї сталих соціальних зв`язків саме за місцем нинішнього проживання, також дитина відвідує спортивну секцію, що сприяє розвитку її фізичних здібностей.

У судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 висловив бажання проживати у подальшому саме зі своїм батьком.

Згідно висновків щодо вирішення спору, наданих суду органом опіки та піклування, розташованим за місцем проживання дитини, доцільним є визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 саме з батьком дитини, тобто позивачем.

Позивач, як батько малолітнього ОСОБА_5 , є військовослужбовцем, має постійний стабільний дохід, достатній для утримання сина, є фізично здоровим, він має житло, в якому проживає разом зі своїм сином. Також позивач постійно піклується про свого сина, приводить та забирає сина з дошкільного навчального закладу, відвідує батьківські збори, святкові ранки та розваги. При цьому судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що визначення місця проживання даної дитини разом з позивачем може зашкодити інтересам дитини.

Водночас відповідачка, проживаючи окремо від позивача та їхньої спільної дитини, свого сина відвідує не регулярно, його вихованням у дошкільному навчальному закладі не цікавиться, даний заклад відвідувала лише двічі, зокрема з 04 березня 2020 року, коли дитина побачивши матір заплакала і просила не віддавати його їй (а.с. 56). На даний час відповідачка створила нову сім`ю, одружившись з ОСОБА_9 , з яким її син ОСОБА_5 взагалі не знайомий. Як вбачається, відповідачка проживає в м. Попасна Луганської області в будинку, який з її слів вони з чоловіком придбали у власність, однак будь-яких доказів придбання даного житла суду надано не було. Також суд враховує відсутність доказів наявності у відповідачки на час розгляду справи роботи та постійного доходу, оскільки з досліджених судом відомостей про доходи відповідачки вбачається, що з серпня 2020 року вона не має офіційного місця роботи та постійного доходу.

Аналіз наведених вище обставин свідчить про те, що найкращим інтересам малолітнього ОСОБА_5 відповідатиме його проживання саме з батьком, тобто позивачем у справі.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 саме з його батьком, тобто позивачем, відповідно у задоволенні зустрічного позову відповідачки про визначення місця проживання дитини разом з нею необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 83, 141, 247, 258-259, 263-268, 273, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гончарівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з його батьком ОСОБА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гончарівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 26 березня 2021 року.