ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/695/19
Провадження № 22-ц/4820/348/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Гриньова А. М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бушміна О. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 681/695/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року (суддя Дідек М. Б., відомості про дату складення повного судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до Колективного підприємства «Полонський завод «Маяк» про поновлення на роботі.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 23 травня 2018 року був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів у КП «Полонський завод «Маяк». 18 квітня 2019 року на підставі наказу № 28-к звільнений з роботи за прогул без поважних причин. Вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки був відсутній на роботі з поважних причин. Він є членом церкви Адвентистів Сьомого Дня і 13 квітня 2019 року протягом дня перебував у церкві на служінні. При прийнятті на роботу попереджав керівництво підприємства про те, що йому за канонами віри заборонено працювати у суботу. Через звільнення з підстави релігійного переконання сім`я залишилася без матеріальної підтримки.

Тому позивач просив скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з часу звільнення по дату ухвалення судового рішення та стягнути моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у частині позовних вимог про поновлення на роботі скасовані, справа у цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року з урахуванням ухвали Полонського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2021 року про виправлення описки у позові про поновлення на роботі відмовлено.

ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції діяв упереджено, вдався до перекручування фактів. Зокрема, не було враховано, що його звільнення призвело до порушення права на свободу совісті та віросповідання, оскільки за канонами віри він не може працювати у суботу, про що було відомо керівництву підприємства і з чим погоджувалися протягом часу його роботи. Суд дослідив лише змінні графіки роботи і взяв до уваги твердження представника відповідача про знищення шляхових листів, хоча вони є бухгалтерськими документами та повинні зберігатися протягом трьох років. Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотання його представника про дослідження книжок інструктажів по техніці безпеки і журналу медичного освідування, з яких убачається, що по суботах він не працював.

У відзиві КП «Полонський завод «Маяк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Зазначає, що підприємство не застосовувало жодних обмежень чи переваг щодо реалізації трудових прав позивача з мотивів віросповідання.

У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що на підставі наказу № 49-к від 22.05.2018 ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів у КП «Полонський завод «Маяк» (а.с. 7, т. 1).

У цей же день позивача ознайомили з Колективним договором та додатками та Правилами внутрішнього трудового розпорядку КП «Полонський завод «Маяк» (а.с. 56, т. 1).

На підставі наказів № 57-к від 12.06.2018 (а.с. 188, т. 1) і № 65-к від 09.07.2018 (а.с. 192, т. 1) за відсутність на робочому місці до ОСОБА_2 були застосовані дисциплінарні стягнення у виді догани.

Відповідно до довідки від 27 квітня 2019 року (а.с. 6, т. 1) позивач є членом церкви Адвентистів Сьомого Дня.

13 квітня 2019 року ОСОБА_2 був відсутній на роботі, що підтверджується доповідними записками майстра ОСОБА_3 , головного інженера Хамського М. В., начальника гаража ОСОБА_4 від 14 і 15 квітня 2019 року (а.с. 26-28, т. 1) та актом про відсутність на роботі без поважних причин від 13.04.2019 (а.с. 25, т. 1).

Відповідно до графіка роботи автогаража КП «Полонський завод «Маяк» на квітень 2019 року 13.04.2019 є робочим днем для позивача (а.с. 30, т. 1).

15 квітня 2019 року наказом № 27-0ІІ по підприємству була створена комісія з розслідування причин відсутності водія автотранспортного засобу ОСОБА_2 на роботі 13 квітня 2019 року (а.с. 24, т. 1), яка зробила висновок, що причини відсутності позивача на роботі 13.04.2019 є неповажними, а невихід на роботу вважається прогулом, що підтверджується актом службового розслідування від 17.04.2019 (а.с. 23, т. 1).

14 квітня 2019 року позивач надав на ім`я директора комунального підприємства письмове пояснення щодо своєї відсутності на робочому місці, зокрема вказав, що він 13 квітня 2019 року не вийшов на роботу із релігійних переконань, оскільки був присутнім у церкві на служінні (а.с. 29, т. 1).

На підставі наказу № 28-к від 18 квітня 2019 року ОСОБА_2 звільнений з роботи за прогул без поважних причин (а.с. 22, т. 1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові суд виходив з того, що звільнення позивача не призвело до порушення його права на свободу совісті та віросповідання, права на працю, оскільки рішення про звільнення з роботи зумовлено відсутністю працівника на роботі без поважних причин. Відповідач дотримався порядку звільнення працівника, так як факт порушення внутрішнього трудового розпорядку зафіксований належним чином, у ОСОБА_2 відібрано пояснення щодо причин відсутності на роботі, надано оцінку його попередній роботі, зокрема, враховано попереднє притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення правил трудового розпорядку. Дисциплінарне стягнення накладено у межах визначеного законом строку.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до статті 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовується власником до працівника за порушення трудової дисципліни.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні, зокрема правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, прогул.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Частиною 1 статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

На підставі статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за прогул, вчинений з вини працівника.

Окрім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність його звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати наявні у справі докази.

За змістом статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

На підставі частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У спорах щодо незаконності звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, саме власник (роботодавець) повинен довести, що звільнення працівника відбулось без порушення законодавства про працю.

Факт відсутності ОСОБА_2 на роботі 13.04.2019 підтверджується актом про відсутність на роботі.

Матеріалами справи підтверджено, що дисциплінарне стягнення застосовано відповідачем з дотриманням порядку і строків, визначених у статях 148, 149 КЗпП України.

Твердження позивача, що під час працевлаштування на роботу він попереджав роботодавця, що у зв`язку зі своїм віросповіданням не може працювати у суботу і до квітня 2019 року до нього не було претензій з боку керівництва підприємства, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

На підставі наказів № 57-к від 12.06.2018 (а.с. 188, т. 1) і № 65-к від 09.07.2018 (а.с. 192, т. 1) за відсутність на робочому місці з 08 год до 20 год 09 червня 2018 року і з 20 год 06 липня до 08 год 07 липня 2018 року ОСОБА_2 оголошені догани.

Із зазначеними наказами позивач був ознайомлений і поставив відмітку «не згідний».

У своїх письмових поясненнях від 12.06.2018 (а.с. 191, т. 1) і 09.07.2018 (а.с. 195, т. 1) про причини відсутності на роботі позивач зазначає серед іншого, що відповідно до його релігійних переконань не може працювати у період від заходу сонця п`ятниці до заходу сонця суботи і просить звільнити його від роботи у цей період.

Проте до адміністрації підприємства із заявою про зміну режиму роботи до квітня 2019 року не звертався.

Відповідно до пункту 5.1 Колективного договору КП «Полонський завод «Маяк» за 2017-2022 роки, зареєстрованого виконавчим комітетом Понінківської селищної ради 25.04.2017 за № 12 і затвердженого трудовим колективом КП «Полонський завод «Маяк» 03.04.2017, та доданих до нього Правил внутрішнього трудового розпорядку працівникам автогаража установлений змінний графік роботи: перший день у денну зміну, другий день у нічну зміну або перший день у денну зміну, другий день у денну зміну, після чого два дні вихідних (а.с. 50-56, т. 1, а.с. 36-39, т. 2).

Згідно з табелями обліку робочого часу та змінними графіками роботи автогаража КП «Полонський завод «Маяк» за період роботи з травня 2018 року по березень 2019 року суботи зазначені як робочі дні ОСОБА_2 : 09.06.2018, 16.06.2018, 30.06.2018 (а.с. 178, 205, т. 1); 21.07.2018 (а.с. 179, 206, т. 1); 04.08.2018, 11.08.2018 (а.с. 180, 207, т. 1); 15.09.2018 (а.с. 181, 208, т. 1); 03.11.2018, 24.11.2018 (а.с. 183, 210, т. 1); 08.12.2018, 15.12.2018 (а.с. 184, 211, т. 1); 19.01.2019, 26.01.2019 (а.с. 185, 212, т. 1); 09.02.2019, 16.02.2019 (а.с. 186, 213, т. 1); 09.03.2019, 16.03.2019 (а.с. 187, 214, т. 1).

Допитаний як свідок директор КП «Полонський завод «Маяк» ОСОБА_5 у суді першої інстанції пояснив, що графік роботи водіїв розробляється з урахуванням безперервної роботи підприємства, режиму робочого часу і часу відпочинку водіїв, за якими закріплений певний транспортний засіб, з метою забезпечення безпеки їх праці. Встановлення іншого графіка роботи неможливе і заборонено самовільно вирішувати питання щодо заміни працівників один одного у робочий день.

Установивши, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності проведено з дотриманням вимог закону, а підставою для звільнення є прогул без поважних причин, що є одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі і прийняв правильне рішення про відмову у позові.

З огляду на викладене безпідставними є доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення призвело до порушення права на свободу совісті та віросповідання не заслуговують на увагу, оскільки видання наказу керівником підприємства про звільнення було зумовлено саме відсутністю ОСОБА_2 на роботі без поважних причин, а не у зв`язку з релігійними переконаннями чи його приналежністю до тієї чи іншої релігійної конфесії, здійсненням релігійних обрядів.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового статусу, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 24 Конституції України).

Статтею 35 Конституції України передбачено право кожного на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом частини 1 статті 21 КЗпП України за трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові.

Порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

У зв`язку з наведеним, слушними є доводи відзиву на апеляційну скаргу про відсутність підстав для скасування рішення суду та задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта