ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7090/20

Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/388/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бечка Є.М.,

суддів - Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання,

дата складання повного тексту рішення: 23 грудня 2021 року, місце його ухвалення: м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її користь в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення з позовною заявою до суду і до закінчення строку її навчання 25 червня 2021 року.

Позовна заява мотивована тим, що вона навчається в Чернігівському вищому професійному училищі побутового обслуговування за спеціальністю «Дизайн», спеціалізація «Перукарське мистецтво та декоративна косметика» на денній формі навчання, починаючи з 31 березня 2020 року та проживає разом з матір`ю. Батько проживає окремо в м.Маріуполі. У зв`язку з навчанням на денній формі, вона не може влаштуватись на роботу, а тому потребує матеріальної допомоги. Батько працює і вона зверталась до нього з проханням добровільно сплатити відповідні суми коштів на її утримання, однак, він відмовився.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на період її навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2020 року і до закінчення строку навчання, до 25 червня 2021 року включно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що повнолітня ОСОБА_2 продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Також суд врахував стан здоров`я позивачки, матеріальне становище та стан здоров`я відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом проігноровано ст.278 ЦПК України, щодо недотримання встановленого терміну в 15 днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі для надання відповідачем відзиву.

Відповідач вказує, що 30 березня 2020 року позивачка отримала професію «Перукар» (перукар-модельєр) тому має можливість самостійно себе забезпечувати. Отримати другу спеціальність виключно її бажання, позивачка не зазначає з якого по який час та скільки днів на тиждень навчається, на даний час навчання проходить дистанційно, тому вона має можливість працювати, адже професія перукар не ставить в жорсткі тимчасові рамки.

Крім того ОСОБА_1 вказує, що він не в змозі більше платити аліменти, оскільки у нього на утриманні перебуває дитина з інвалідністю, син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує постійного лікування та реабілітації, а це вимагає значних витрат. Зазначає, що він отримує лише заробітну плату, з якої також сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування та оплачує своє навчання в Маріупольському інституті ПрАТ «ВНЗ «МАУП».

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року, розглядається судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Учасники справи повідомлялись про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно довідки взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населення пунктів, розташованих на лінії зіткнення № НОМЕР_1 від 03 лютого 2015 року, ОСОБА_2 проживає разом з матір`ю по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно довідки Чернігівського вищого професійного училища побутового обслуговування №160 від 17 червня 2020 року, ОСОБА_2 дійсно навчалася з 01 вересня 2018 року по 30 березня 2020 року за професією «Перукар (перукар-модельєр)», а з 31 березня 2020 року по 25 червня 2021 року навчається за спеціальністю «Дизайн», спеціалізація «Перукарське мистецтво та декоративна косметика», форма навчання денна, безкоштовна. На держзабезпеченні не знаходиться (а.с.6).

Апеляційним судом встановлено, що батько позивачки - ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 (після шлубу - ОСОБА_5 ) 05 липня 2007 року (а.с.22). У вказаному шлюбі мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).

Дружина відповідача - ОСОБА_5 отримує соціальну допомогу на дитину-інвалідна до 18 років (а.с.23). Також вбачається, що їх син ОСОБА_3 з народження тяжко хворіє та потребує постійного лікування (а.с.24-29).

Також матеріали справи містять копії квитанцій про нараховані суми за комунальні послуги ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.32-33), квитанції ОСОБА_1 за листопад 2020 року (а.с.35).

Згідно довідки ПрАТ «ММК ім.Ілліча» ОСОБА_1 за період з червня по листопад 2020 року отримав заробітну плату в сумі 87 969 грн 10 коп. (а.с.36).

Також вбачається, що ОСОБА_1 підписав контракт на навчання в ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» 11 липня 2019 року на 3 роки 6 місяців. Вартість навчання за один рік складає 6800 грн (а.с.37).

Дані докази також долучені до апеляційної скарги.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому частинами 1-4 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у твердій грошові сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання іншим з батьків.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Аналіз наведених норм права у поєднанні з основними правилами доказування (ст.ст.76-81 ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 надала докази про те, що вона навчається на денній формі безкоштовно та не перебуває на держзабезпеченні. Стверджуючи у позові про необхідність стягнення витрат з батька на її утримання на період навчання позивачка не надала суду жодних доказів у підтвердження цієї обставини, як і не надала доказів про свої обґрунтовані витрати, необхідні для нормального життєзабезпечення.

Оцінивши надані у справу докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання.

Разом з тим, за відсутності доказів на підтвердження витрат позивачки, пов`язаних саме з її навчанням (щодо понесення витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання підручників, тощо) суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 всіх видів доходів відповідача. Суд першої інстанції не врахував, що аліменти на утримання повнолітньої доньки повинні бути не тільки достатніми, але і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано ту обставину, що у відповідача також є неповнолітній син з інвалідністю, якого також необхідно утримувати, а також наявність обов`язку у обох батьків надавати допомогу донці. Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Проте апеляційний суд не може прийняти до уваги надані відповідачем копії квитанцій про нараховані суми за комунальні послуги ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , квитанції ОСОБА_1 за листопад 2020 року, оскільки дані квитанції не містять платіжних реквізитів, які б підтверджували оплату даних нарахованих сум. Крім того, деякі квитанції виписані не на відповідача.

Також відхиляються доводи ОСОБА_1 про необхідність оплати витрат за навчання по контракту в ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом», оскільки хоча контрактом й визначений суму плати за навчання, проте ОСОБА_1 не надав докази понесення таких витрат.

Виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів повинен бути зменшеним до 1/10 частини доходів відповідача щомісячно.

Крім того, ч.13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , подаючи позовну заяву була звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Її позовні вимоги задоволено на 40%.

Таким чином, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави 336 грн 32 коп. за подачу позову до суду (843,80 * 40%).

При апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1261 грн 20 коп. (а.с.48).

Апеляційну скаргу задоволено на 60%. Таким чином, ОСОБА_1 має право на повернення йому за рахунок держави 756 грн 72 коп. (1261,20/100 х 60).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 336 грн 32 коп., а за рахунок держави слід повернути йому 756 грн 72 коп., то, враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, за рахунок держави слід повернути ОСОБА_1 420 грн 40 коп. (756,72 - 336,32) судового збору.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року змінити, а саме зменшити розмір аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 1/4 до 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2020 року і до закінчення строку навчання, до 25 червня 2021 року включно.

Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) витрати понесені на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги в сумі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: