ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 654/2660/20

Номер провадження: 22-ц/819/542/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Радченка С.В.

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Крамчаніна Олександра В`ячеславовича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області, в складі судді Сіянка В.М., від 07 жовтня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що відповідач відповідно до укладеного договору б/н від 06.02.2013 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, встановлені договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати відсотків за кредит відповідачем не дотримуються та станом на 27.05.2020 року вона має заборгованість в розмірі 114436,15 грн, яка складається з: 95741,44 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн заборгованості за поточним тілом кредиту, 95741,44 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 18694,71 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 0,00 пеня, 0,00 комісія.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 06 лютого 2013 року станом на 27 травня 2020 року в сумі 114436,15 гривень, а також суму судового збору в розмірі 2102 гривень, а всього 116538, 15 гривень.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що 06.02.2013 року ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредитну картку. Відповідачу було оформлено кредитну картку «Універсальна», відповідно до тарифів якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до розрахунку наданого позивачем відповідач порушила умови договору, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернувся ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 .. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання позивача та висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами укладено кредитний договір є безпідставними, оскільки підписана ОСОБА_1 . Анкета заява, копія якої долучена до матеріалів справи, не мітить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом, та його погашення, порядок нарахування та розмір відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу та пені за невиконання умов кредиту. Вказує, що заборгованість по тілу кредиту, яке просить стягнути позивач в розмірі 95741,44 гривень утворилось за рахунок зайво нарахованих відсотків, штрафів та пені, які не були обумовлені сторонами. Згідно витягу з виписки по рахунку позивачем за період з 06.02.2013 року по 16.05.2020 року отримано готівки на суму 131013,40 гривень, відповідачем сплачено 110388,07 гривень, крім того банком автоматично списано з рахунку відповідача 76700,57 гривень. Отже заборгованість за кредитом відсутня, крім того, банк без належних підстав отримав від ОСОБА_1 56075,24 гривень. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 лютого 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.28).

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Однак, вказаний витяг не містить даних про ознайомлення ОСОБА_1 з наведеними тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»), а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана ОСОБА_1 06 лютого 2013 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту «Універсальна» вона отримала, та з якими тарифами була ознайомлена.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що картковий рахунок НОМЕР_1 був відкритий 10 грудня 2013 року, із встановленим кредитним лімітом 25000 грн, 31 січня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 28 2000 грн; 31 січня 2018 року кредитній ліміт зменшено до 3 000 гривень та цього є числа збільшено до 48570 гривень; 15 травня кредитній ліміт збільшено до 61 500 гривень та відразу зменшено до 3000 гривень; 13 травня 2019 року кредитний ліміт становить 0.00 гривень.

Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 27 травня 2020 року становить 114436,15 грн, та складається з: 95741,44 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн заборгованості за поточним тілом кредиту, 95741,44 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 18694,71 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 0,00 пеня, 0,00 комісія

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України.

У анкеті-заяві, підписаної сторонами, зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строк виконання зобов`язання, а також розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України.

Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строку виконання зобов`язання, а також розміру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що між сторонами укладено договір, яким визначено розмір відсотків, пені, штрафів, оскільки позивачем не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, який судом і враховано при ухваленні оскаржуваного рішення.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем проценти нараховані за користування кредитними коштами погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту, в тому числі за рахунок збільшення розміру кредитного ліміту, шляхом переводу заборгованості що була нарахована в якості відсотків, пені та штрафів в рахунок тіла кредиту.

Проте, анкета-заява підписана сторонами не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів за рахунок кредиту.

А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів відсутні.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, виписки по рахунку, та наданого представником відповідача розрахунку ОСОБА_1 було використано кредитних коштів 133791,09 гривень та повернуто банку 209623,21 гривень (137406,45 гривень сплачено ОСОБА_1 + 72216,76 гривень списано банком з рахунку).

Таким чином, фактично отримані та використані кошти були повернуті позичальником добровільно.

Суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи та положення законодавства та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі то з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 3153 гривні за реквізитами: ГУК у Херсон обл/Херсон р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37959517; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA0021451; код класифікації доходів бюджету: 22030101, судовий збір, Херсонський апеляційний суд.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2021 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко