Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/153/17

Номер провадження: 6/511/57/21

30.07.2021 Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

секретаря судового засідання Томчук Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до погашення заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі.

В обґрунтування подання вказує, що на у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження ВП №63829607 з виконання виконавчого листа №511/153/17ц, виданого 16.11.2017 року Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк (ПАТ ВіЕйБі Банк") заборгованості за кредитним договором №26/06оф від 14.03.2006 року станом на 08.12.2016 року в сумі 931802,80 грн.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.07.2020 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО»(код ЄДРОПУ: 43426003, місце знаходження: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корпус 8Б, 03035) при виконанні рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.11.2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк (ПАТ ВіЕйБі Банк") в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №26/06ф.

04.12.2020 року постановою Приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 63829607, яку рекомендованим листом направлено боржнику. Окрім цього, з метою забезпечення реального виконання рішення суду 04.12.2020 та 12.02.2021 винесено постанову про арешт майна та коштів боржника у межах суми звернення стягнення, про що боржник повідомлений належним чином.

15.03.2021 Приватним виконавцем на адресу боржника направлений рекомендованим листом виклик, яким боржника зобов`язано з`явитись до виконавця 23.03.2021 0 10.30 год., але боржник вимоги виконавця не виконав, про що складено Акт від 23.03.2021.

Вжитими Приватним виконавцем заходами встановлено, що за боржником зареєстрований транспортний засіб, місце знаходження якого не встановлено , та який перебуває у розшуку згідно постанови Приватного виконавця від 18.12.2020. Іншого рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано, коштів на банківських рахунках недостатньо для задоволення вимог стягувача. Боржник офіційно ніде не працює, отримує пенсію, заборгованість за рішенням суду не сплачує.

Згідно повідомлення ДПС України від 04.12.2020 ОСОБА_1 перетинає державний кордон України.

Таким чином, ОСОБА_1 кошти за рішенням суду не сплачує, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання.

У зв`язку з цим, державний виконавець просить тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно п.19 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. в судове засідання не з`явився. Про день та час слухання справи був сповіщений належним чином. До суду надійшла заява, відповідно до якої заявник просив провести розгляд подання без його участі.

В судове засідання ОСОБА_1 не викликалася.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Розглянувши матеріали подання, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даного питання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця за наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні..

Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Судом під час розгляду подання не встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, оскільки в матеріалах подання відсутні відомості про те, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та взагалі знає про її існування, а також, що боржник отримав виклик до приватного виконавця і свідомо ухилився від явки до нього.

До подання додано лише документ про направлення боржнику виклику, одноразово, більше з доданих до подання матеріалів викликів не долучено, які б вказували про обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження тощо, як і не долучено доказів про отримання боржником таких викликів.

Крім того, слід зазначити, що до подання додано інформацію Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ від 04.01.2021, відповідно до якої ОСОБА_2 останній раз перетинав державний кордон України в напрямку на виїзд 23.11.2017 року.

Отже, наявність лише самого невиконаного зобов`язання не наділяє державного або приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Само по собі існування у боржника заборгованості та відсутність в неї грошових доходів не є безумовною підставою у визначенні особи винуватою в ухиленні нею від виконання зобов`язань, а звідси і застосування до такої особи одного з найсуворіших заходів - тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, приватним виконавцем не надано доказів про свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, про те, що останній має змогу виконати такі, але не робить цього без поважних причин, так само, як і доказів на підтвердження наміру боржника виїхати за межі України з метою невиконання рішення.

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язання, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання, у зв`язку з чим, подання є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.260-261, ст.441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право

на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Бобровська І. В