ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6687/19
Провадження № 2/210/131/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" липня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Недолуги Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернуся до суду з позовом відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач працював на посаді завідувачем відділу господарства Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського у період з 04.07.2016 року по 14.08.2019 рік. З відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №5 від 05.10.2016 року.

На підставі наказу від 21.05.2019 року №71 Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського 12.08.2019 року проведено ревізію (інвентаризацією) підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей та виявлено нестачу на загальну вартість 161050,88 (перелік відсутніх цінностей та їх вартість додається). Нестача виникла в результаті незабезпечення з провини працівника схоронності довірених йому матеріальних цінностей.

Наказом Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановськог від 14.08.2019 №115 створено комісію по розгляду питання щодо відшкодування університету нестачі основних засобів, інших необробних активів, виявлених за результатами інвентаризації на підставі інвентаризаційного.

Наказом Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського від 21.08.2019 №118 прийнято рішення щодо покладення відповідальності за нанесені університету збитки, у зв`язку з нестачею основних засобів, інших необоротних активів та їх відшкодування на ОСОБА_1 та запропоновано добровільно відшкодувати збитки та надати до 20.08.2019 заяву на ім`я в.о. ректора.

Відповідач з усіма документальними матеріалами розгляду питання щодо відшкодування університету матеріальних збитків був ознайомлений, однак від підпису; відмовився та добровільно відшкодувати шкоду не погоджується.

Таким чином, позивач змушений звернутись до суду для примусового стягнення спричинених відповідачем матеріальних збитків Університету з його вини під час виконання трудових обов`язків. Тому просить, стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків 161050,88 грн. та судові витрати у розмірі 2 415, 77 грн.

Представник позивача Положешна Ю.Є. в судове засідання 29.07.2021 року не з`явилася, раніше надавала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання 29.07.2021 року не з`явилися, раніше представник надавав заяву в якій просить проводити судові засідання за їх відсутності, позовні вимоги позивача залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні від 11.03.2021 року суду пояснив, що він працював в Донецькому національному університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського на посаді завідувача відділу господарства. У його розпорядженні було два приміщення, в одному із них був інвентар, а в іншому канцелярія для потреб інституту. Він звертався до ректора з проханням звернутися до правоохоронних органів з заявою про крадіжку, оскільки на його думку було вчинено злочин і його запевнили, що це буде зроблено, а до нього претензій не буде. Зазначив, що дійсно підписав договір про повну матеріальну відповідальність за збереження майна, проте в даному договорі було зазначено, що підприємство зобов`язується створити належні умови для зберігання ввіреного майна, але насправді таких умов створено не було, ввірене майно зберігалося в різних містах, оскільки використовувалося для потреб різних кабінетів. За ремонт приладів відповідала інша людина, тому вважає що його провина відсутня.

Крім того, відповідачем було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить, відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки ним не надав доказів наявності його провини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу №95/0 від 01.07.2016 року прийнято ОСОБА_1 на посаду завідувача господарством господарського відділу з 04.07.2016 року (а.с. 9).

05.07.2016 року ОСОБА_1 підписав договір № 5 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно якого ОСОБА_1 бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому Університетом матеріальних цінностей (а.с. 11).

Відповідно до акту №6 прийняття-передачі товарно-матеріальних цінностей та основних засобів від 13.11.2017 року ОСОБА_1 прийняв на збереження товарно-матеріальні цінності та основні засоби на загальну суму 671283,85 грн. (а.с.99-102).

В серпні 2019 року за результатами інвентаризації необоротніх активів було складено звіряльна відомість (а.с. 56-91).

На підставі розпорядчого документу від 21.05.2019 року за №71 проведена інвентаризація фактичної наявності необоротних активів, за результатами якої виявлена нестача на загальну суму 161 050, 88 грн. (а.с. 92-94).

Наказом Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського від 14.08.2019 №115 створено комісію по розгляду питання щодо відшкодування університету нестачі основних засобів, інших необробних активів, виявлених за результатами інвентаризації на підставі інвентаризації (а.с. 96).

Наказом Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського від 21.08.2019 №118 прийнято рішення щодо покладення відповідальності за нанесені університету збитки, у зв`язку з нестачею основних засобів, інших необоротних активів та їх відшкодування на ОСОБА_1 та запропоновано добровільно відшкодувати збитки або відмовити (у письмовій формі) до 20.08.2019 року (а.с 95).

Відповідно до витягу з наказу № 122/0 від 14.08.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача господарством господарського відділу за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 10)

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Право притягнути працівника до матеріальної відповідальності в підприємства виникає, у разі одночасної наявності таких фактів: порушення трудових обов`язків, пряма дійсна шкода, причинний зв`язок між порушенням і шкодою, вина або бездіяльність працівника.

У постанові ВССУ від 11.12.15 р. № 12 визначено категорії прямої дійсної шкоди: недостача, втрата, знищення, пошкодження чи зіпсування матеріальних цінностей; у будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій або бездіяльності (п. 4 Постанови № 12).

За загальним правилом за шкоду, заподіяну підприємству під час виконання трудових обов`язків, винні працівники несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ст. 132 КЗпП).

Згідно з ст. 132 КЗпП України заа шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 135-1 КЗпП письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей.

За договором про повну матеріальну відповідальність працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання майнових та інших цінностей, переданих для зберігання чи інших цілей, а підприємство, установа, організація зобов`язується створити йому умови, необхідні для нормальної роботи, провадження відповідних операцій з найменшим ризиком для цього майна та інших цінностей і забезпечити повне їх зберігання. Невиконання цих обов`язків з боку підприємства, установи, організації може бути для органу, що розглядає трудовий спір, у тому числі суду, підставою для зменшення покриття цього розміру і покладення відповідальності на керівника підприємства, установи, організації та його заступника, а також керівника структурного підрозділу на підприємстві, в установі, організації.

Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

В п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 посада завідувач господарством господарського відділу входить до цього Переліку.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Натомість, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що нестача цінностей, яке належало позивачу сталося не і за-за вини відповідача, тоді як саме на нього було покладено обов`язок схоронності довірених йому позивачем матеріальних цінностей, у зв`язку з чим ОСОБА_1 підписав договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позивних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 2415,77 гривень.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 130, 132, 135-1 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 23, 76, 80,81, 141, 247, 258, 259, 263 265, 274, 275, 278, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресо: АДРЕСА_1 , на користь Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського (, рахунок 0355) в рахунок відшкодування матеріальних збитків 161050 /сто шістдесят одна тисяча п`ятдесят/ гривень 88 /вісімдесят вісім/ копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресо: АДРЕСА_1 , на користь Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського (, рахунок 0355) судовий збір в розмірі 2415 /дві тисячі чотириста п`ятнадцять/ гривень 77 /сімдесят сім/ копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О. В. Хлистуненко