ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3828/21 Справа № 191/2020/20 Головуючий у першій інстанції: Книш А.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Синельниківської міської ради на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2021 року по справі за позовом Синельниківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2021 року провадження у справі за позовною заявою Синельниківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати закрито. Роз`яснено позивачу, що заявлені ним позовні вимоги можуть бути вирішені в порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі Синельниківська міська рада, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Встановлено, що у липні 2020 року Синельниківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 190029,60 грн. В обґрунтування позову зазначено, що в ході обстеження міською радою було встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 займає земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 для комерційного використання обслуговування нежитлової будівлі центрального універмагу.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 87).

Судом також встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та власником нежитлової будівлі (центрального універмагу), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.10.2020 року (а.с. 48,71-73).

Згідно Акту обстеження земельної ділянки від 05 жовтня 2017 року, земельна ділянка за адресою по АДРЕСА_1 використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 для комерційного використання обслуговування нежитлової будівлі центрального універмагу (а.с. 42).

Розрахунок за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 також проведено для відповідача, як для фізичної особи-підприємця (а.с.43).

Відповідно до довідки міського голови Синельниківської міської ради від 03 листопада 2020 року, земельна ділянка за адресою по АДРЕСА_1 , на якій розташована нежитлова будівля (центрального універмагу), що знаходиться у приватній власності відповідача, використовується останньою для комерційного використання обслуговування нежитлової будівлі центрального універмагу (а.с.83).

Рішенням Синельниківської міської ради від 29 травня 2008 року підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на підготовку матеріалів для придбання у власність шляхом викупу земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1 , та зобов`язано підприємця ОСОБА_1 сплачувати земельний податок (а.с.101).

06 лютого 2013 року начальник відділу Держкомзему у місті Синельникове Дніпропетровської області повідомив підприємця ОСОБА_1 про те, що відділ погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у власність для комерційного використання підприємцю ОСОБА_1 (а.с.102).

25 червня 2008 року та 15 жовтня 2009 року між Синельниківською міською радою та підприємцем ОСОБА_1 були укладені договори на право тимчасового користування землею, а саме земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.118, 119).

Відповідно до частини 1 статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно із частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 цього ж Кодексу визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини 2 статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП із 10.04.2008 року; відомостей про припинення нею підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом до суду немає; видами її діяльності є, зокрема, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), неспеціалізована оптова торгівля, роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах.

У даній справі позовні вимоги стосуються невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати за фактичне користування нею земельною ділянкою після припинення договору оренди та внаслідок неповернення її орендодавцю за актом приймання-передачі (повернення), що завдає значні збитки міському бюджету.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно зі статтями 173, 179 цього ж Кодексу господарським зобов`язанням визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Оскільки предметом спору у цій справі є стягнення з ФОП ОСОБА_1 орендної плати, нарахованої міською радою після припинення дії договору оренди земельної ділянки внаслідок неповернення її цим суб`єктом господарювання за актом приймання-передачі (повернення) та використання земельної ділянки вказаним суб`єктом господарювання для розміщення приміщення універмагу, то між сторонами існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності.

За змістом п.1 ч.1. ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився із суб`єктною юрисдикцією цього спору, вказавши про те, що він підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства, та відповідно закрив провадження у справі з дотриманням норм процесуального права.

Такі висновки відповідають також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 06 серпня 2019 року у справі №904/5896/18 (провадження № 12-83гс19).

З урахуванням викладеного, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Синельниківської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова