Справа № 724/557/21
Провадження № 2/724/278/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року Хотинський районний суду Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Бабій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хотині Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 січня 2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 15000 доларів США та зобов`язався повернути позику до 15 серпня 2019 року. Незважаючи на його неодноразові усні звернення до відповідача із вимогою повернути суму позики, відповідач до цього часу не повернув її.

Підтримуючи вищевикладене просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 15000 доларів США та судові витрати в справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданя не зявився, але від його представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, провести розгляд справи у його відсутності та не заперечив проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений, про дату, час і місце судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 січня 2018 року на підставі укладення договору позики позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в борг в сумі 15000 доларів США. На підтвердження отримання боргу відповідач ОСОБА_2 власноручно написав письмовий, фінансовий документ - розписку, в якій підтвердив отримання ним від позивача ОСОБА_1 грошей в сумі 15000 доларів США, які зобов`язався повернути до 15 серпня 2019 року, про що зазначив в розписці.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Згідно із ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи в розписці написаній відповідачем ОСОБА_2 , останній зобов`язувався повернути суму боргу ОСОБА_1 в розмірі 15000 доларів США до 15.08.2019 року, проте станом на день звернення до суду відповідач борг позивачу так і не повернув та ухиляється від повернення суми боргу до цього часу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору чи закону.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Судом під час розгляду справи, не встановлено належних та допустимих доказів, і такі не надані суду, що відповідач в дійсності не отримував від позивача суму коштів, зазначену у розписці.

При цьому, наявність таких правовідносин сторін не спростовує факт укладення договору позики та реальність цього договору, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач таку презумпцію не спростував, договір позики з 2018 року не оспорив.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником до цього часу не виконано.

Окрім того, судом встановлено, що знаходження оригіналу розписки у позикодавця свідчить про непогашення боргу позичальником перед ним, та не доведено відповідачем, що кошти від позивача він не отримував.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року.

Тобто, стягнення судом в рахунок повернення боргу саме в іноземній валюті, як те зазначено в розписці є правомірним.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути суму боргу за договором позики від 20.01.2018 року в розмірі 15000 доларів США.

Крім цього, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, представником позивача надано: попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 17.03.2021 року, з якого встановлено позивач поніс та очікує понсти витрати у зв`язку із розглядом справи у сумі 9600 грн.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи те, що позивач поніс витрати зі сплати судового збору в сумі 4147,50 грн., підготовці позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики, виготовлення та завірення додатків, направлення до суду в сумі 3600 грн. Проте, судом враховано, що представник позивача ОСОБА_3 брав участь в двох судових засідання, та витратив 38 хв. часу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1520 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ч. 1 ст. 259, ст. ст. 526, 530, ст. ст. 1046 -1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 57-60, 141, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77, 78, 80, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, с. Орестівка, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, с. Рукшин, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 20.01.2018 року на суму 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, с. Орестівка, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, с. Рукшин, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 9267,50 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення (в порядку ст. 284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 29.07.2021 року

Суддя: О.Г. Єфтеньєв