Справа № 136/1277/21
провадження № 2-о/136/38/21
УХВАЛА

іменем України

03 серпня 2021 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаною заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав стосовно неї, ОСОБА_1 , а саме: заборонити перебувати ОСОБА_2 в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; обмежити спілкування ОСОБА_2 з постраждалою ОСОБА_1 ; заборонити наближатися на визначену відстань (300м) до місця проживання ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику та переслідувати її; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою та в будь який спосіб спілкуватися.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за вказаною заявою, судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про видачу обмежувального припису, судом враховується, що вона повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. ст. 175, 177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим Главою 13 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою судом встановлено, що заява подана із порушеннями вимог ст. ст. 175, 177, 350-4, 350-6 ЦПК України.

Так, о сновним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", яким визначено організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, відповідно до якого поміж інших до таких суб`єктів належить колишнє подружжя.

Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дано визначення понять домашнє насильство, економічне, психологічне, фізичне насильство.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків, які підтверджуються належними доказами.

За таких обставин положеннями чинного ЦПК України чітко унормовано, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен зазначити у заяві наявність обставин, які підтвердити належними доказами, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису, а також додати їх до заяви. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Судом встановлено, що заявник, викладаючи у заяві обставини що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису вказує на безкінечні конфлікти та систематичність вчинення адміністративних правопорушень заінтересованою особою стосовно неї, на підтвердження вказаних обставин заявник додала до заяви фотокопії судових рішень з ЄДРСР, в яких не ідентифіковано особи, фотокопію протоколу про прийняття заяви про адміністративне правопорушення, який є нечитабельним; фотокопію судового рішення про розірвання шлюбу між нею та заінтересованою особою.

Суд констатує, що докази подаються до суду в оригіналі або належним чином засвідчені копії відповідно до вимог ст.95 ЦПК України, утім заявником вказаних вимог не дотримано.

Крім цього, не додано доказів на підтвердження обставин щодо належності нерухомого майна на праві спільної сумісної власності особам, які беруть участь у справі та про що вказує заявник у заяві та які мають істотне значення при вирішенні вимог за даною заявою.

Відсутні клопотання заявника щодо складності в поданні доказів, на якій вона посилається у заяві, не враховано вимоги діючого законодавства, що дають право потерпілій особі у справі про адміністративне правопорушення отримувати копії судового рішення належним чином засвідчену.

Крім цього, заявник вказує у заяві на систематичність вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно неї заінтересованою особою, у той час як зазначаючи про систематичність адміністративних правопорушень, однак не враховує, що систематичність має місце у разів вчинення правопорушень три і більше разів.

Вказане свідчить, що заявником не повно зазначено в заяві обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності); не надано доказів до заяви щодо необхідність видачі судом обмежувального припису відносно заявника та не заявлено клопотання щодо їх витребування.

Також, у порушення ч. 3 ст. 175 ЦПК України заявником не зазначено у змісті заяви: щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи те, що визначені недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі, суддя приходить до висновку про необхідність залишення заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 ЦПК України заявник після усунення недоліків визначених у заяві надати суду відповідну заяву, її копії, та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників справи.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 350-4, 352, 353, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - залишити без руху та надати строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати двох днів із дня отримання заявником даної ухвали.

Копію ухвали направити заявнику.

Роз`яснити, що якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Шпортун