Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 644/7155/18

провадження № 61-3041св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2019 року у складі судді Ізмайлова І. К. та Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченка І. О., Колтунової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок терористичного акту.

Позов мотивовано тим, що 22 січня 2015 року близько 15:00 год в ході артобстрілу смт Миронівський м. Дебальцеве Донецької області поранено ОСОБА_3 , чоловіка позивачки ОСОБА_1 та батька позивачки ОСОБА_2 .

Зазначили, що після отримання поранення ОСОБА_3 доставлено до Артемівської центральної районної лікарні Донецької області, а потім до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені О. І. Мещанінова у м. Харкові з використанням транспортного засобу спеціалізованого призначення бригадою невідкладної медичної допомоги згідно з договором про надання послуг від 23 січня 2015 року.

Унаслідок отриманої важкої вибухової супутньої травми ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у лікарні.

За вказаним фактом 23 січня 2015 року слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Донецькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001173 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 258 КК України (терористичний акт, який призвів до загибелі людини). У подальшому це кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням № 0001007, та вони визнані потерпілими.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 561 ОСОБА_2 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Вважають, що мають право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок загибелі чоловіка та батька ОСОБА_3 , і відсутність спеціального закону, на підставі якого виплачується компенсація за шкоду, завдану здоров`ю осіб, а також компенсація моральної шкоди родичам загиблих від терористичних актів, не може бути перешкодою у захисті їхніх прав.

Обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок терористичного акту, покладається на державу, незалежно від її вини.

Держава зобов`язана виплатити спричинену їм моральну шкоду, яка полягала у незворотних моральних стражданнях та хвилюваннях, спричинених загибеллю ОСОБА_3 внаслідок терористичного акту, а також незабезпеченням права на життя.

Моральні страждання ОСОБА_1 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю її чоловіка у її присутності, яку вона продовжує переживати до цього часу, що призвела до кардинальної зміни її життя та глибоко травмувала її особистість, негативно позначилась на її психологічному стані. Втрата чоловіка, який був для неї дуже близькою людиною є довічною та непоправною.

У зв`язку з військовими діями на території Донецької області родині довелося переїхати до м. Харків та винаймати житло, оскільки до їхнього будинку влучив снаряд. ОСОБА_1 залишилась єдиною особою, яка зможе піклуватися про батьків загиблого чоловіка, які через похилий вік та переживання через втрату сина, мають проблеми зі здоров`ям.

Переживання смерті ОСОБА_3 відобразилось у погіршенні їхнього стану здоров`я у вигляді психосоматичних розладів, що підтверджується медичною документацією.

ОСОБА_2 до цього часу переживає сильний душевний біль через смерть батька, з яким у неї були дуже близькі стосунки; тривалий час відчувала внутрішню напругу, втрату сну та гарного самопочуття, почуття безпеки та впевненості у майбутньому, напади страхів та паніки, спустошеність, занепокоєння станом здоров`я матері, що негативно вплинуло на її здоров`я та соціальне функціонування. На момент смерті батька ОСОБА_2 було лише 14 років, та зазначені обставини мали руйнівний вплив на її психіку; вона постійно відчувала страх, роздратованість, озлобленість; стала плаксивою, замкнутою; мала проблеми травного ґенезу, порушення нервової системи.

На підтвердження моральних страждань надали висновок експерта від 14 серпня 2018 року та медичну документацію.

На підставі викладеного позивач просила стягнути на її користь та користь її доньки з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України за рахунок коштів Державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди, заподіяної терористичним актом, що призвів до загибелі її чоловіка та батька ОСОБА_3 у розмірі 1 000 000,00 грн кожній окремо, шляхом стягнення з Державної казначейської служби України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок терористичного акту по 200 000,00 грн кожній.

На рішення місцевого суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України подали апеляційні скарги.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2019 року змінено в частині розміру моральної шкоди.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок терористичного акту по 500 000,00 грн кожній.

У лютому 2020 року Кабінет Міністрів Українизвернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у позові; справу розглядати за участю представника Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2020 року адвокат Приходько О. І. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення залишити без змін.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги Кабінету Міністрів України не свідчать про необхідність виклику учасників справи для надання пояснень, тому підстави для задоволення клопотання Кабінету Міністрів України про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін відсутні.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу буде призначено колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок терористичного акта призначити до судового розгляду.

Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відмовити Кабінету Міністрів України у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська