Справа №2-156/2006
Провадження№ 4-с/266/3/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м.Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області, у складі: головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання Широкової Г.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тущенко П.Л., боржник Військова частина НОМЕР_1 ,
В С Т А Н О В И В :
17.03.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до суду із скаргою, в якій просили: поновити процесуальний строк подання скарги на постанову про закінчення виконавчого провадження №52703575 від 15.04.2020 року старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тущенко П.Л.; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тущенко П.Л. та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №52703575 від 15.04.2020 року.
Скарга мотивована тим, що постановою про закінчення виконавчого провадження №52703575 від 15.04.2020 року старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тущенко П.Л. з посиланням на п.11 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 06.03.2006 року Приморським райсудом м. Маріуполя по справі №2-156/06 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати їм житлове приміщення в межах м. Маріуполя, яке б відповідало санітарним та технічним вимогам, було закінчене.
Державний виконавець вказав, що у зв`язку з тим, що рішення суду боржником не виконано, 02.10.2019 року та 15.04.2020 року державним виконавцем відповідно до вимог ст.63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження» винесені постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн., та 10200 грн. відповідно. 15.04.2020 року державним виконавцем, у зв`язку з тим, що рішення, яке не може бути виконано без участі боржника повторно не виконано останнім, у відповідності до вимог ч.3 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення до Шевченківського ВП ГУ НП України в Харківській області та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку п.11 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», яка направлена супровідним листом сторонам виконавчого провадження та разом з виконавчим документом до Приморського районного суду м. Маріуполя. Будь-яких інших мотивів та посилань оскаржена постанова державного виконавця не містить.
Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, датована 15.04.2020 року вимогам закону не відповідає та винесена всупереч покладеним на державного виконавця обов`язкам.
Листом Шевченківського ВДВС від 24.02.2021 року їх як стягувачів за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 03.02.2006 року по справі №2-156/06, яким військову частину НОМЕР_1 зобов`язано надати їм житлове приміщення у межах м. Маріуполя, яке б відповідало санітарним та технічним вимогам, було повідомлено про повернення оригіналу виконавчого листа у вказаній справі до Приморського районного суду м. Маріуполя.
УДКСУ у Шевченківському районі м. Харькова від 10.03.2021 року повідомило, що у дійсності будь-яких звернень щодо виконання постанов державного виконавця у ВП №52703575 на виконання не надходило. Державний виконавець вказаних обставин не перевіряв та не встановлював.
На підставі чого, вимушені звернутися до суду з даною скаргою.
Ухвалою судді від 18.03.2021 року прийнято до провадження скаргу, призначено судове засідання по розгляду скарги, зобов`язано Шевченківський відділ ДВС у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надати суду завірені належним чином копії (електронні копії) матеріалів виконавчого провадження №52703575.
В судове засідання скаржники не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, разом з цим до суду подали заяву про розгляд даного питання у їх відсутність, вимоги скарги просили задовольнити.
Представник боржника Військової частини НОМЕР_1 та державний виконавець в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду подання повідомлялись належним чином, будь-яких клопотань суду не надали.
Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов таких висновків.
03.02.2006 року було ухвалено рішення Приморського районного суду м. Маріуполя, яким позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 та Донецької квартирно-експлуатаційної частини району про виселення з наданням іншого житлового приміщення, задоволено. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлове приміщення в межах м. Маріуполя, яке б відповідало санітарним та технічним вимогам. Дане рішення набрало законної сили 07.03.2006 року (а.с.25).
На підставі зазначеного рішення було видано виконавчий лист від 06.03.2006 року.
Відповідно до відповіді Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) від 24.02.2021 року за №Дв-13/21, в провадженні відділу на виконанні знаходиться виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Маріуполя від 06.03.2006 року у справі №2-156/2006 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлове приміщення в межах м. Маріуполя, яке б відповідало санітарним та технічним вимогам. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2016 року винесена державним виконавцем Підгірним О.С. 01.10.2019 року державним виконавцем Тущенко П.Л. виходом за місцем знаходження боржника, а саме АДРЕСА_1 потрапити на територію В/ч НОМЕР_1 виявилось неможливим. 02.10.2019 року державним виконавцем керуючись ст.ст. 63,75 ЗУ «Про виконавче провадження» за невиконанням без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, винесено постанову про накладення штрафу на боржника. 08.10.2019 року державним виконавцем направлено вимогу на ім`я керівника В/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 08.10.2019 року в матеріалах виконавчого провадження відсутні копії документів, що підтверджують факт відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від отримання ними житлової площі в м. Маріуполі для подальшого їх направленням до КМ РЄ. 15.04.2020 року державним виконавцем виходом за місцем знаходження боржника, а саме АДРЕСА_1 потрапити на територію В/ч НОМЕР_1 виявилось не можливим, оскільки територія під охороною начальника на робочому місці не було. Про що, державним виконавцем було складено відповідний акт державного виконавця. У зв`язку з тим, що рішення суду боржником не виконано, 02.10.2019 року та 15.04.2020 року державним виконавцем відповідно до вимог ст.ст.63,75 ЗУ «Про виконавче провадження» винесені постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн. та 10200 грн. відповідно. 15.04.2020 року державним виконавцем у відповідності до ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» надіслано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення до Шевченківського ВП ГУ НП України в Харківській області. (а.с.8).
Так, 15.04.2020 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) Тущенко П.Л., було закінчено виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», яка направлена супровідним листом сторонам виконавчого провадження та разом з виконавчим документом до Приморського районного суду м. Маріуполя (а.с.5).
З відповіді Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харькова ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області, адресованої скаржникам вбачається, що постанови Шевченківського відділу ДВС у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.10.2019 року та від 15.04.2020 року за виконавчим провадженням №52703575 про накладення штрафів на Військову частину НОМЕР_1 протягом 2019-2020 років до управління не надходили. (а.с.10).
Слід зазначити, що до суду від Шевченківського відділу ДВС у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), до теперішнього часу не надходили завірені належним чином копії (електронні копії) матеріали виконавчого провадження №52703575.
З врахуванням того, що скаржниками було отримано постанову про закінчення виконавчого провадження поштою, після поданого ними запиту 03.03.2021 року, тому на думку суду, скаржниками не було пропущено строк на оскарження в розумінні ч. 1 ст. 449 ЦПК України, а скаргу надіслано до суду засобами поштового зв`язку своєчасно.
Так, згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Положеннями ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Так, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до вимог ст. 2 цього ж Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Так, постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) Тущенко П.Л., від 15.04.2020 року закінчено виконавче провадження, з підстав передбачених п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;
2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;
3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;
4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;
7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;
9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;
13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;
14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;
15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;
16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.
Відповідно п. 22 розділу ІII Інструкції з організації примусового виконання рішень закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону. У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого пунктом 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону.
Відповідно до п. 7 розділу І, абз. 1 п. 22 розділу ІІІ вищевказаної Інструкції постанова як окремий документ містить мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.
Згідно з ч.5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення . Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За приписами ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Окрім цього, суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, п. 14 ч.3 ст. 18 цього Закону виконавець має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.
У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.
Таким чином, державним виконавцем не надано суду відомостей про те, що останній викликав боржника, з метою явки до державного виконавця, направляв постанови про накладення штрафів на боржника, тобто вчинив всі необхідні дії для повідомлення особи про виконавче провадження, способи його виконання та зафіксування того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, тому на думку суду, винесена постанова старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) Тущенко П.Л. від 15.04.2020 року про закінчення виконавчого провадження є передчасною та неправомірною, а отже дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) Тущенко П.Л. слід визнати неправомірними.
Зі змісту п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року, вбачається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.
Так, у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Оскільки судом встановлена неправомірність дій державного виконавця та винесеної ним постанови про закінчення виконавчого провадження № 52703575, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) Тущенко П.Л. про закінчення виконавчого провадження №52703575 від 15.04.2020 року.
Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про задоволення скарги.
Керуючись ст.ст. 11-13, 89, 95, 223, 247, 258, 260-261, 351-354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тущенко П.Л., боржник Військова частина НОМЕР_1 задовольнити.
Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) Тущенко П.Л.
Скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харькові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) Тущенко П.Л. , про закінчення виконавчого провадження №52703575 від 15.04.2020 року.
Про виконання ухвали повідомити суд і заявників не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Д.Г. Пантелєєв