КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/3879/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року місто Київ

справа №757/33710/14-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Іванової І.В.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року про відмову у задоволенні скарги, постановлену під головуванням судді Волошина В.О., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, про визнання звіту неправомірним та його скасування, заінтересовані особи: стягувач Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія ВВК»,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В., в якій просила:

визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. протиправними та скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05 березня 2019 року;

визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. протиправними та скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 06 березня 2019 року;

визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. неправомірними щодо дотримання послідовності процедури проведення незалежної оцінки нерухомого майна;

визнати звіт про оцінку двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,5 кв.м, складеного ТОВ «Оціночна компанія ВВК» від 13 березня 2019 року неправомірним та скасувати його.

В обґрунтування скарги посилалася на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 16 січня 2019 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №757/33710/14-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №08-038/255 від 15 травня 2007 року в розмірі 904304,46 доларів США.

Вказувала, що 05 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, однак вказану постанову вона не отримувала.

Зазначала, що її не було повідомлено про проведення виконавчих дій 05 березня 2019 року, чим обмежено її права, як сторони виконавчого провадження; проведення опису належного їй майна та накладення арешту відбулося без виходу приватного виконавця за місцем її проживання, а саме: АДРЕСА_2 , що є прямим та беззаперечним свідченням протиправності та незаконності дій приватного виконавця Шмідт К.В.

Посилалася на те, що приватний виконавець Шмідт К.В. порушуючи ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», не дочекавшись десятиденного терміну, який наданий Законом сторонам для досягнення згоди щодо вартості майна, на наступний день - 06 березня 2019 року винесла постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Вказувала, що 13 березня 2019 року між приватним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія ВВК» було укладено договір про надання послуг на проведення незалежної оцінки вартості майна та складено Звіт про оцінку майна.

Зазначала, що на момент складання Звіту про оцінку майна (13 березня 2019 року) приватний виконавець Шмідт К.В. не виконала п.2.2. договору та не сплатила попередню вартість оцінки у розмірі 100% - 6000 грн.

Посилалася на те, що процедура визначення вартості майна та оцінка її майна проводилась на підставі недостовірних та неактуальних даних наданих приватним виконавцем, без проведення особистого огляду суб`єктом оціночної діяльності об`єкту оцінки, що призвело до заниження ринкової вартості майна боржника та безпосередньо впливає на її права і обов`язки в частині суми погашення боргу за рахунок продажу з прилюдних торгів арештованого майна.

Вважає, що дії та постанови приватного виконавця Шмідт К.В. є протиправними, а Звіт про оцінку майна слід визнати неправомірним та скасувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та задовольнити скаргу ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення боржнику ОСОБА_1 копій постанов приватного виконавця, у тому числі основної - про відкриття виконавчого провадження від 16 січня 2019 року в розумінні ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про те, що боржник не вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду, що в свою чергу є підставою для визнання протиправним та скасування усіх дій приватного виконавця Шмідт К.В. з примусового виконання рішення суду.

Вказувала, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що процедура приватним виконавцем Шмідт К.В. не порушена, оскільки недотримання приватним виконавцем 10-денного строку в розумінні ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» призвело до прямого порушення норми Закону, та з урахуванням матеріалів виконавчого провадження призвело до порушення балансу прав стягувача та боржника, що в подальшому було незаконно оформлено у вигляді Звіту про оцінку від 13 березня 2019 року з документально підтвердженими з боку боржника заниженням вартості майна ОСОБА_1 .

Зазначала, що Звіт про оцінку майна квартири АДРЕСА_1 був зроблений без реального доступу до квартири, та в основу Звіту були покладені лише технічні характеристики квартири та вартість подібних квартир на сайтах щодо продажу квартир.

Посилалася на те, що суб`єкт оціночної діяльності не здійснював візуальний огляд квартири та не чинив навіть жодної спроби щодо реального огляду квартири, в порушення вимог п.51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

Вказувала, що всупереч ст.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» ТОВ «Оціночна компанія ВВК» в Звіті про оцінку майна не зазначила про неможливість особистого огляду майна оцінювачем об`єкта оцінки, та в звіті не назначені пояснення або обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів такої оцінки.

Зазначала, що посилання суду першої інстанції на резензування звіту від 25 вересня 2020 року не могло бути покладеним в основу оскарженої ухвали, оскільки суд першої інстанції порушив процедуру приєднання рецензування звіту від 25 вересня 2020 року до матеріалів справи. Стягувач не ставив питання про приєднання даних доказів до матеріалів справи, стягувач приєднав ці докази до свої заперечень, і суд першої інстанції не ставив питання про залучення цих доказів до матеріалів справи, натомість суд першої інстанції поставив на обговорення по долученню заперечень до скарги.

Посилалася на те, що суд першої інстанції зазначивши про доводи невстановленого доказу - рецензування звіту від 25 вересня 2020 року поданого стягувачем порушив принцип рівності сторін визначений ч.2 ст.12 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки та змісту, доказу поданого 03 грудня 2019 року представником боржника з урахуванням ч.ч.8, 10 ст.83 ЦПК України, а саме висновку експерта №141/19 за результатами проведення оціночної будівельної експертизи від 29 листопада 2019 року відносно квартири АДРЕСА_1 згідно з якою вартість майна боржника була значно вищою аніж та щодо якої була проведена оцінка 13 березня 2019 року та вчинені протиправні дії приватного виконавця Шмідт К.В.

17 лютого 2021 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання посилаючись на те, що скарга є необґрунтованою просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Стягувач АТ «Альфа-Банк» надав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник заявника доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. у судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити.

Заінтересовані особи: стягувач АТ «Альфа-Банк», ТОВ «Оціночна компанія ВВК» у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. діяла в межах та порядку повноважень наданих їй Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Учасниками виконавчого провадження, зокрема, є виконавець, сторони, представники сторін, експерт, спеціаліст, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання (згідно із ч.1 ст.14 Закону).

За змістом статті 10 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права державного виконавця визначені у частині третій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вищезазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

Частинами першою, другою, третьою статті 50 Закону визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Статтею 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання (абзац третій частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі (частина перша статті 5 Закону про оцінку майна).

Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця (частина третя статті 20 Закону про виконавче провадження).

Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності, зокрема, зобов`язані дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог Закону про оцінку майна та нормативно-правових актів з оцінки майна, забезпечувати об`єктивність оцінки майна, повідомляти замовника про неможливість проведення об`єктивної оцінки у зв`язку з виникненням обставин, які цьому перешкоджають (згідно із статтею 13 Закону про оцінку майна).

Суб`єкти оціночної діяльності, зокрема, мають право залучати додатково у разі необхідності до участі у проведенні оцінки майна інших оцінювачів або інших фахівців, а також суб`єктів підприємницької діяльності (згідно із статтею 30 Закону про оцінку майна).

Згідно з ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Експерт несе кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження, про що він має бути попереджений виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі завідомо неправдивого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем (частина п`ята статті 20 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до приписів ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною 6 ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 №1440 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Згідно з вищезазначеною статтею 12 Закону про оцінку майна та умовами абзацу сьомого пункту 51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна передбачає складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки. Пункти 56 та 57 Національного стандарту №1 передбачають, що висновок про вартість об`єкта є складовою частиною такого звіту.

Звіт про оцінку майна підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (згідно із пунктом 59 Національного стандарту №1). Висновок підписується оцінювачем (оцінювачами), який безпосередньо проводив оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (абзац третій пункту 60 Національного стандарту № 1).

Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна згідно із законодавством (абзац перший пункту 55 Національного стандарту № 1).

Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Даним Стандартом (п.п.50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися у відповідності до Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.

Згідно з приписами п.50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до п.51 вказаного Національного стандарту незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Пунктом 53 зазначеного стандарту передбачено, що незалежно від обраних підходів та методів оцінки оцінювач повинен: зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно подібного майна, відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання); проаналізувати існуючий стан використання об`єкта оцінки та визначити умови його найбільш ефективного використання; зібрати необхідну інформацію для обґрунтування ставки капіталізації та (або) ставки дисконту; визначити правові обмеження щодо об`єкта оцінки врахувати їх вплив на вартість об`єкта оцінки; обґрунтувати застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур, у разі потреби застосування спеціальних методів оцінки та оціночних процедур (комбінування кількох методичних підходів або методів).

Відповідно до абзацу 12 п.56 Національного стандарту звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен, серед іншого, містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Пунктом 62 Національного стандарту №1 передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Рецензування здійснюється відповідно до вимог «Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав рецензентами, що працюють у штаті Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв» затвердженого наказом Фонду державного майна України №1585/1 від 31 жовтня 2011 року.

Згідно з п.4.1 даного Положення відповідно до положень статті 4 Закону рецензування звіту про оцінку майна полягає в його критичному розгляді та наданні висновків щодо його повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна в порядку, визначеному Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі №757/33710/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №08-038/255 від 15 травня 2007 року в розмірі 904 304,46 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 16 січня 2019 року відкрито виконавче провадження №58100642 з примусового виконання виконавчого листа №757/33710/14-ц, виданого 13 вересня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва.

Згідно супровідного листа від 16 січня 2019 року №56 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 для виконання за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 .

Відповідно до списку №1434 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ-1 (відправник ПВ Шмідт К.В. ), сформованого АТ «Укрпошта» 18 січня 2019 року зазначений лист під №316 було направлено ОСОБА_1 рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення.

Отже, з урахуванням ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 вважається повідомленою про початок примусового виконання рішень.

З копії матеріалів виконавчого провадження №58100642 вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. вживалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення.

05 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої, було описано та накладено арешт на майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,5 кв.м, житловою - 49,8 кв.м. Вказана постанова була підписана представником стягувача АТ «Укрсоцбанк» Полевик О.Л. та понятими: ОСОБА_3., ОСОБА_4 .

З копії супровідного листа від 05 березня 2019 року №309 вбачається, що боржнику ОСОБА_1 було направлено вказану постанову до відома та виконання, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) від 07 березня 2019 року, сформованого приватним виконавцем Шмідт К.В. та списком №5825 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ-1 (відправник ПВ Шмідт К.В. ), сформованого АТ «Укрпошта».

06 березня 2019 року від представника стягувача АТ «Укрсоцбанк» Полевик О.Л. до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. надійшла заява, в якій стягувач вказував на те, що у зв`язку з неможливістю дійти згоди з боржником щодо вартості описаного майна, на яке необхідно звернути стягнення відповідно до виконавчого документу, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 просив призначити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для оцінки зазначеного нерухомого майна боржника.

Подавши вказану заяву, стягувач перервав десятиденний строк, передбачений ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

06 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а саме: ТОВ «Оціночна компанія ВВК».

Суб`єктом оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Оціночна компанія ВВК» надано висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки від 13 березня 2019 року згідно якого, ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату оцінки становить 2 794 504 грн.

Згідно супровідного листа від 14 березня 2019 року №329 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. було направлено копію висновку про вартість описаного майна боржнику ОСОБА_1 для виконання та до відома за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 .

19 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. було сформовано заяву на реалізацію нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яку передано до ДП «СЕТАМ», як організатора торгів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинені приватним виконавцем заходи щодо здійснення опису та арешту квартири, яка належала ОСОБА_1 , винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 06 березня 2019 року відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 .

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не оскаржує дії приватного виконавця Шмідт К.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів надсилання приватним виконавцем Шмідт К.В. боржнику ОСОБА_1 копій постанов: про відкриття виконавчого провадження від 16 січня 2019 року, про опис та арешт майна боржника від 05 березня 2019 року, про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 06 березня 2019 року та копії висновку про вартість описаного майна від 14 березня 2019 року спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи, а саме: списками згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ-1 (відправник ПВ Шмідт К.В. ), сформованого АТ «Укрпошта».

Разом з тим, неотримання ОСОБА_1 кореспонденції, яка направлялася на зазначену у виконавчому листі адресу, не виключало здійснення приватним виконавцем виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , вказуючи на те, що вона не погоджується зі звітом про оцінку, проведену ТОВ «Оціночна компанія ВВК», не подавала приватному виконавцю заперечення проти звіту про оцінку від 13 березня 2019 року та останньою рецензування звіту не призначалося.

При цьому, АТ «АЛЬФА-БАНК», керуючись ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звернулося з листом №78098-34-6/6 від 14 вересня 2020 року до Всеукраїнської громадської організації «Союз експертів України» та на підставі договору №14/09-2020 від 14 вересня 2020 року замовило проведення рецензування звіту про оцінку квартири, сформованого ТОВ «Оціночна компанія ВВК».

28 вересня 2020 року Всеукраїнською громадською організацією «Союз експертів України» складено рецензію на звіт про оцінку квартири, виконаний ТОВ «Оціночна компанія ВВК», за результатами чого сформовано наступний висновок:

копія звіту про оцінку 2-к житлової квартири АДРЕСА_1 , виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія ВВК» оцінювач Лехтіна Л.С. (Сертифікат Фонду державного майна України від 28 липня 2017 року №748/17) на 44 аркушах, що рецензується, за формою подання матеріалів, обгрунтованістю вихідних даних та застосуванням в процесі оцінки підходів у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки;

відповідно до п.67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, що рецензується, класифікується за такою ознакою: звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Доводи апелянта про те, що посилання суду першої інстанції на рецензування звіту від 25 вересня 2020 року не могло бути покладеним в основу оскарженої ухвали, оскільки суд першої інстанції порушив процедуру приєднання рецензування звіту від 25 вересня 2020 року до матеріалів справи, так як стягувач не ставив питання про приєднання даних доказів до матеріалів справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки АТ «Альфа-Банк», подаючи 12 листопада 2020 року свої заперечення на скаргу ОСОБА_1 , відповідно до ст.83 ЦПК України у прохальній частині заявило клопотання до суду про долучення рецензії на звіт, наданої Всеукраїнською громадською організацією «Союз експертів України» на звіт про оцінку майна ТОВ «Оціночна компанія ВВК» у якості доказу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що була порушена процедура оцінки майна та суб`єктоціночної діяльності не здійснював візуальний огляд квартири та не чинив жодної спроби щодо реального огляду квартири, в порушення вимог п.51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» колегія суддів відхиляє, оскільки п.51 Національного стандарту №1 не містить посилань щодо огляду об`єкту оцінки. А не зазначення у звіті про неможливість особистого огляду оцінювачем об`єкта оцінки не є безумовною підставою для визнання звіту неправомірним.

Колегія суддів відхиляє долучений представником заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 висновок судового експерта №141/19 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи, складений 29 листопада 2019 року судовим експертом Лісниченко С.В., виходячи з наступного.

Відповідно до ч.6 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Оскільки цей строк є значним для зміни тенденції ринку, що неодмінно впливатиме на зміну вартості майна.

Як вбачається з висновку судового експерта №141/19 Лісниченка С.В. оцінка спірної квартиру робиться станом на 29 листопада 2019 року, а висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки ТОВ «Оціночна компанія ВВК» складено станом на 13 березня 2019 року, тобто зі спливом більше 8 місяців, що є значним проміжком часу, що впливає на оціночні висновки.

Крім того, як вбачається з висновку судового експерта Лісниченка С.В. для розрахунку оціночної вартості спірної квартири він взяв аналоги з інших районів, іншою площею, які не відповідають квартирі ( АДРЕСА_1 , загальною площею 70,5 кв.м, Шевченківський район (Майдан Незалежності) .

Також судовим експертом Лісниченком С.В. у висновку №141/19 не застосовано понижуючий коефіцієнт (коригування на правові умови) у зв`язку із примусовою реалізацією арештованого майна.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: