ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3663/20
Провадження № 2/210/190/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" липня 2021 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Хлистуненко О.В.
секретаря судового засідання Недолуги Л.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування власним житловим приміщенням та вселення в житлове приміщення, суд, -
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просила суд усунути перешкоди у здійснені нею права користуватися своєю власністю квартирою АДРЕСА_1 , для чого вселити позивача, у вищевказану квартиру та зобов`язати відповідача не перешкоджати у користуванні житловим приміщенням і надати комплект ключів від вхідних дверей даної квартири.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спадкоємцями за законом після смерті померлого ОСОБА_3 (батько позивача та відповідача) є позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) та відповідач ОСОБА_2 , який фактично на даний час проживає в спірній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 02.04.2019 року визнано за позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним окремо, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 по 1/6 частки квартири, житловою площею 45,10 кв.м, загальною площею 62,60 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Після оформлення позивачкою своєї власності на 1/6 частку Відповідач не надає ключі від вхідних дверей квартири. Відповідач не надає їй можливості потрапити в квартиру та користуватися своєю власністю. На сьогоднішній день, як і раніше, взагалі не може потрапити до своєї квартири.Відповідач не бажає вирішувати питання й з продажу спірної квартири. За таких обставин, позивачка вимушена звернутись до суду.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилися, представником позивача надано заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився в судове засідання, надав заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути на дату слухання.
Відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом та надав до суду відзив, згідно якого в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивачка до нього не зверталась. З часу смерті матері минуло 17 років і за той час позивач не заявляла жодних претензій щодо проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Наразі у даній квартирі мешкає відповідач разом із своєю дружиною та трьома малолітніми дітьми.
Крім того, зазначає, що у даній квартирі є лише 3 кімнати. Загальна площа квартири 62,6 кв. м. Зважаючи на це умови для проживання у квартирі сторонньої особи є фактично неможливим.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Так, на підтвердження поважності неявки в судове засідання відповідач не надав жодного доказу. Крім того, суд звертає увагу, що за заявою відповідача п`ять разів було відкладено судове засідання, що розцінюється судом як зловживання своїм процесуальним правом.
За таких обставин, суд визнає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин.
Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та відповідно вимогам ст. 247 ЦПК України провести судове засідання без фіксування технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзиві на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.05.2019 року право власності на 1/6 частину квартири, житловою площею 45,10 кв.м, загальною площею 62,60 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєструвала 14.05.2019 року (а.с. 7).
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 07.08.2019 року, яка видана відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 07.08.2019 року (а.с. 2 зворот).
Крім того, у спірній квартирі мешкають ОСОБА_2 разом із дружиною ОСОБА_6 , та їх малолітні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою №16 про склад сім`ї, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою (а.с. 25).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
При цьому згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В порушення вимог ст. ст. 49, 81 ЦПК України позивач та її представник не надали доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні власністю.
Крім того вселення учасника спільної власності на житлове приміщення до іншого при відсутності технічної можливості поділу, виділу або встановлення порядку користування житлом, незначний розмір жилої площі якого не забезпечує фактичної можливості проживати та використовувати для житла площу, яка відповідає розміру частки у власності не узгоджується із ч. 3 ст. 358 ЦК України.
Порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.
Отже, за наявності у національному праві відповідної норми частини 3 ст. 358 ЦК України, вселення учасника спільної власності до іншого, який використовує приміщення для постійного проживання, за відсутності можливості надання учаснику спільної власності, який звернувся з такими вимогами, у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності порушує як право на недоторканість житла, гарантоване Конституцією України, так і право на повагу до свого житла, передбачене статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення відповідачем перешкод у користуванні правом власності, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
У відповідності до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Письмові матеріали справи не містять жодних відомостей щодо звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з приводу її вселення або іншого способу користування власністю.
Також, письмові матеріали справи не містять жодних доказів вчинення позивачкою будь-яких заходів та використання законних способів в позасудовому порядку з приводу користування її власністю.
За таких обставин, суд не вбачає жодних доказів, котрі б вказували на порушення прав, свобод чи інтересів позивачки з боку відповідача, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх не доведеністю.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 346, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування власним житловим приміщенням та вселення в житлове приміщення залишити без задоволення.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О. В. Хлистуненко