ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4545/18
Провадження № 2/210/66/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"28" липня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Недолуги Л.В.

за участю:

позивача за первісним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5

ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно.

В обґрунтування первісної зустрічної позовної заяви позивач посилається на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М., реєстровий номер 4772, належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира була мною придбана під час перебування у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , шлюб із якою укладено 25.06.2011 року. Проте, зважаючи на той факт, що грошові кошти на придбання вищезазначеної квартири були отримані позивачем унаслідок укладення 14.11.2017 року договору, спрямованого на придбання Товару №013354, така нерухомість вважається особистою приватною власністю.

Зазначає, що 14.11.2007 рокууклав із ТОВ «Житловий Альянс» договір, спрямований на придбання Товару (Об`єкту нерухомості - дод. №1 до Договору) №013354, відповідно до якого сплачував грошові внески, згідно умов даного правочину, а в подальшому ТОВ Житловий Альянс» здійснить оплату Товару на користь Учасника чи надасть відповідну суму в позику, для придбання Товару Учасником (п. 2.1. Договору від 14.11.2007 року).

Отже, позивачем ще у 2007 році, задовго до укладення шлюбу із відповідачкою, було здійснено відповідні дії, направлені на придбання особистого нерухомого майна. Починаючи з 2007 року по 2011 рік позивач щомісячно сплачував відповідну суму коштів, передбачену умовами договору №013354 14.11.2007 року, направлену на придбання собі нерухомого майна.

Вказує, що уклавши шлюб із відповідачем, враховуючи нагальну потребу в нерухомості задля проживання сім`ї, 07.10.2011 року позивач звернувся до ТОВ «Житловий Альянс» з заявою щодо надання йому грошових коштів, відповідно до умов договору від 14.11.2007 року та надання позики, необхідних для придбання квартири.

07.10.2011 року між ним та ТОВ «Житловий Альянс» укладено договір позики №1533, згідно до умов договору №013354 від 14.11.2007 року.

13.10.2011 року між ТОВ «Житловий Альянс» та ним, його батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договір поруки .

Таким чином, починаючи з 2007 року позивачем здійснено усі необхідні дії, спрямовані на придбання у свою особисту приватну власність нерухомого майна - квартири, й у 2011 році квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана на особисті грошові кошти.

Тому, позивач за первісним позовом просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

05.11.2018 року відповідач за первісним позов звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що у спільному шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає, що спірна квартира була набута за час шлюбу, на час придбання квартири вона доглядала дітей, а на сьогоднішній день почала працювати, адже відповідач не забезпечує належним чином їх сім`ю. Окрім того, необхідно виконувати умови договору позики № 1533 від 07.10.2011 року, відповідно до умов даного договору сума позики склала 149 166, 67 грн., а строком позики, де позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику є 15 березня 2022 року.

Тому, позивачка за зустрічним позовом - ОСОБА_2 просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним по 1/2 частині нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2019 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги ОСОБА_1 позовом підтримав та просив суд їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги вважав необґрунтованими та просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що квартира,розташована за адресою: АДРЕСА_1 була придбана 10.11.2011 року, коли він вже перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , але кошти на неї були накопичені задовго до шлюбу його батьком та матір`ю. Купили квартиру коли ОСОБА_2 була вагітна, оформили її на нього. 14.11.2007 року з ТОВ «Житловий Альянс» було укладено договір на виплату коштів на квартиру, поручителями були його батьки. Сплачували внески, також, його батьки, оскільки на той час він був студентом. На момент укладення шлюбу накопичена сума на депозитному рахунку була у розмірі 58000 гривень, квартира коштувала 44500 гривень. ОСОБА_2 жодним чином не допомагала у сплаті внесків до ТОВ «Житловий Альянс», оскільки на момент одруження вже було достатньо коштів на рахунку для придбання квартири. Зараз він у зазначеній квартирі не проживає, проживає у батьків в ОСОБА_11 з березня 2018 року, з ним мешкає його донька. Відповідачка ОСОБА_2 в спірній квартирі не мешкає. Комунальні послуги сплачував сам та допомагали його батьки.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник адвокат Мотрук Р.В., , кожен окремо, просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. Первісний позов не визнали, тому просила залишити його без задоволення.

Також, ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що до того як вона уклала шлюб з ОСОБА_1 , з квітня 2010 року вони жили разом, вона неофіційно працювала, збирали кошти. Квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було придбано за спільні кошти, допомагали її батьки та батьки ОСОБА_1 .. Квартира коштувала 44500 гривень. Його батьки більше вклали коштів в квартиру, а її батьки більше допомагали в інших справах.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні 18.02.2020 року зазначив, що він є батьком позивача за первісним позовом ОСОБА_1 .. Кошти на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 він накопичив задовго до шлюбу сина через ТОВ «Житловий Альянс», внесли перший внесок, а потім щомісячно вносили оплату. Планували купити квартиру сину у Дніпрі. На момент придбання квартири було достатньо коштів. Батьки дружини сина не допомагали, її батька він взагалі ніколи не бачив, весілля, також, святкували за його кошти. За договором з ТОВ «Житловий Альянс» він є поручителем до 2022 року, є квитанції на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 .Також, витрачали гроші на ремонт квартиру, оскільки вона була не облаштована, 10000 гривень сплатили за послуги ТОВ «Житловий Альянс». З ОСОБА_2 він почав спілкуватися перед весіллям. Проживати в спірній квартирі його син ОСОБА_1 з дружиною почав після весілля.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 18.02.2020 року зазначила, що позивач ОСОБА_1 є її рідним братом. Кошти, за які була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 були накопичені шляхом регулярних платежів в ТОВ «Житловий Альянс» для покупки квартири за рахунок батька задовго до одруження ОСОБА_12 , а саме, з 2007 року по 2011 рік. Вона була присутня під час укладання договору з ТОВ «Житловий Альянс» на виплату коштів на квартиру в 2011 році. ОСОБА_2 знає з 2010 року, вона була присутня на її весіллі, брат тоді мешкав сам.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні 13.04.2021 року зазначила, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 її син. Їх сім`я, вона ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_6 , в 2007 році уклали угоду з ТОВ «Житловий Альянс» для того, щоб зібрати кошти синові на житло, тому, що вона, працюючи вчителем, за один раз такі кошти сплатити не мала змоги. Вирішили вносити кошти, а згодом отримати 150000 гривень. 14.11.2007 року уклали договір з ТОВ «Житловий Альянс» на придбання житла на 15 років, внесли перший внесок 1100 доларів США, а потім щомісяця сплачували по 1088 гривень. Син на той час був студентом, заробляти сам не міг. Пройшло 4 роки і вони накопичили за цей час 58000 гривень. В жовтні 2011 року ТОВ «Житловий Альянс» дали кошти та вони придбали квартиру сину за 44500 гривень, решту, до 150000 гривень платять і досі, допомагають по можливості сину. З іншої сторони на оплату за договором з ТОВ «Житловий Альянс» допомоги не було. Крім них з батьком ніхто оплатою не займався. З батьком ОСОБА_13 не знайома та ніколи його не бачила. Син почав проживати разом із ОСОБА_13 з 2011 року, до одруження він жив у гуртожитку один.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 13.04.2021 року зазначила, що знайома з батьками ОСОБА_1 з 1984 року, з тих пір товаришують та підтримують дружні стосунки, батьки ОСОБА_12 живуть у сільській місцевості, лишніх коштів ніколи не мали, мати працювала у школі вчителем. Вони хотіли допомогти своєму сину. Від них вона дізналася, що вони в 2007 році уклали договір з ТОВ «Житловий Альянс», а потім отримали суму коштів для придбання житла ОСОБА_12 . Дружину його ніколи не бачила.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги залишенню без задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.06.2011 року між сторона відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстрований шлюб (т. 1 а.с. 15).

За договором купівлі-продажу 10.11.2011 року ОСОБА_1 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12-13, 14).

За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Сторонами не оспорюється, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 за час шлюбу.

Так, вирішуючи спір у цій частині, суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 3 червня, 1 липня, 16 грудня 2015 року та ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року (6-31644ск15), 23 грудня 2015 року (6-25963ск15), 27 квітня 2016 року про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Під час розгляду справи було встановлено, що 14.11.2007 року було укладено договір №013354 між ОСОБА_1 та ТОВ «Житловий Альянс», предметом якого э надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання товару, зазначеного в Додатку №1 до даного договору, через систему «Альянс», організовану фірмою (т.1 а.с.16-18).

У Додатку №1 до договору №013354 визначено товаром об`єкт нерухомості за ціною 150000 грн. (т. 1 а.с. 19).

Додатком №3 до договору №013354 від 14.11.2007 року визначено, що на момент підписання (07.10.2011 року) цього додатку учасник системи сплатив 54 чистих платежів в розмірі 45012,18 гривень (т.1 а.с. 20).

Разом з цим, п. 2.1 договору купівлі-продажу від 10.11.2011 року продаж спірної квартири вчинено за 44500,00 гривень (т.1 а.с. 12).

Зважаючи на викладене, суд вважає твердження позивача за первісним позовом щодо придбання спірної квартири за особисті кошти обґрунтованими та підтвердженими належним та допустимим доказами.

Крім того, вказані вище факти підтвердили й свідки в судовому засіданні.

Суд критично ставиться до посилання відповідача за первісним позовом, що спірна квартира є спільним майном подружжя в силу ст. 60 СК України, оскільки сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог та залишення без задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у випадку задоволення позовних вимог з відповідача підлягає стягненню судові витрати на користь позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при пред`явлені первісного позову було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 при звернення до суду з зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають, оскільки позов залишено без задоволення.

Керуючись ст. ст. 57, 60-71 СК України, ст. ст. 368, 371 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмір 704 /сімсот чотири/ гривні 80 /вісімдесят/ копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 30 липня 2021 року.

Суддя: О. В. Хлистуненко