ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1966/20Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/381/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/1966/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року, ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 04 січня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що відповідно до договору від 13 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., ОСОБА_2 отримав від неї в борг 420800.00 грн., які зобов`язувався повернути до 13 липня 2019 року. Також, 13 липня 2018 року, на забезпечення виконання зобов`язань, визначених Договором Позики від 13 липня 2018 року, між сторонами було укладено Іпотечний Договір. В якості забезпечення була передана квартира за АДРЕСА_1 , загальною площею - 66.6 кв.м., житловою 35.3 кв.м. У зв`язку із невиконанням боржником своїх зобов`язань за договором позики, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. вчинено реєстраційну дію - реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 - на користь позивача. Таким чином, після звернення у власність позивача іпотечного майна, залишилося невиконаним зобов`язання за договором позики в розмірі 2851100.00 грн. Його частину в розмірі 240000.00 грн. позивачка просила стягнути із відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 подав позов до суду про скасування державної реєстрації права власності на іпотечне майно, а тому посилання суду на те, що ОСОБА_1 отримала частину своїх коштів у розмірі 793400.00 грн. є безпідставним. Зазначає, що відповідач безоплатно користується коштами ОСОБА_1 . Крім того, судом застосовано право на зменшення неустойки, однак не наведено аргументів щодо такого розміру зменшення пені.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

05 березня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кузнєцової М.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що станом на сьогодні відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили та встановлювало б неправомірність задоволення вимог ОСОБА_1 за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки по договору, укладеному із боржником ОСОБА_5 . Безпідставними є посилання позивача на те, що відповідач станом на сьогодні нібито продовжує користуватись коштами, до яких позивач не має доступу, оскільки за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки позивач погасив всі свої вимоги по поверненню боргу, а також частину зобов`язань по пені та штрафу.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до договору позики від 13 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., позикодавець ОСОБА_1 передає у власність позичальнику - ОСОБА_2 позику - грошові кошти в розмірі 420800 гривень, що на момент підписання цього договору становить еквівалент згідно комерційного курсу продажу в АТ «Укрексімбанк» 16000 доларів США. (а.с.4-6).

Позичальник зобов`язується повернути позику в розмірі 16000 доларів США в гривневому еквіваленті на момент повернення по комерційному курсу продажу в АТ «Укрексімбанк» (п.1.3)

Позика надається в термін до 13 липня 2019 року (п.2.1). На час підписання договору позикодавець передав Позичальнику всю суму позики (п.3.1).

Відповідно до пунктів 4.3 та 4.4. договору, у разі порушення позичальником строків оплати, передбачених п.2.2 договору він зобов`язаний сплатити Позикодавцеві 3 відсотки від загальної суми позики, визначеної в пункті 2.1. цього договору за кожен день протермінування. У разі протермінування оплати згідно умов договору більше, яка на 2 (два) місяці позичальник, окрім пені оплачує Позикодавцю штраф в розмірі 50000 гривень.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 13 липня 2018 року, між позивачем та відповідачем було укладено Іпотечний Договір, та в якості забезпечення було передано нерухоме майно, а саме: квартира за АДРЕСА_1 , загальною площею - 66.6 кв.м., житловою 35.3 кв.м. (а.с.7-19).

Відповідно до пункту 6.1 договору іпотеки, сторони досягли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання цього спору може бути здійснено, зокрема, шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно копії листа, адресованого ОСОБА_2 05 листопада 2019 року, відповідача повідомлено, що за договором позики від 13 липня 2018 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі 3644500.00 гривень, які вимагає повернути. Заборгованість складається з 14000 доларів США боргу, 129780 доларів США - пеня за 309 днів прострочки (з 03 грудня 2018 року по 05 листопада 2019 року) та 50000 гривень - штраф, згідно п.4.4 договору позики (а.с.25).

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 06 грудня 2019 року, оціночна вартість квартири за АДРЕСА_1 , становить 793400.00 гривень (а.с.22).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №192407122 від 10 грудня 2019 року та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №238326706 від 22 грудня 2020 року, 10 грудня 2019 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис №34566232 приватним нотаріусом Жовніром Іваном Теодоровичем про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартира за АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності - іпотечний договір від 13 липня 2018 року, лист-повідомлення від 05 листопада 2019 року, висновок про вартість об`єкта оцінки від 06 грудня 2019 року. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50135022 від 10 грудня 2019 року, приватний нотаріус Жовнір І.Т. (а.с.20, 117-118).

Як вбачається із архіву курсів купівлі-продажу валют АТ «Укрексімбанк», станом на 10 грудня 2019 року купівля Долара США - 23.5 грн., продаж - 23.9 грн., НБУ - 23.68885 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Загальні умови виконання зобов`язань визначені в главі 48 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.12 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.527 ЦК Україні боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема , сплата неустойки . Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що повернення ОСОБА_2 боргу за договором позики від 13 липня 2018 року на суму 2000 доларів США, свідчить про те, що заборгованість за договором позики в повному обсязі не повернута, та сума основного боргу становить 14000 доларів США.

Згідно розрахунку позивача, станом на 05 листопада 2019 року позивачем нараховано пеню за 309 днів прострочки (з 03 грудня 2018 року по 05 листопада 2019 року) в розмірі 129780 доларів США пеня та 50000 гривень - штраф, згідно п.4.4 договору позики.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скористалася своїм правом, передбаченим п.6.1 договору іпотеки та ст.37 Закону України «Про іпотеку», та в рахунок виконання зобов`язання за договором позики звернула стягнення на квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею - 66.6 кв.м., житловою - 35.3 кв.м. вартістю 793400 гривень, шляхом передачі у власність.

Таким чином, судом вірно встановлено, що враховуючи комерційний курс продажу валюти в АТ «Укрексімбанк» (п.1.3 договору позики), станом на 10 грудня 2019 року (момент реєстрації за позивачкою права власності на предмет іпотеки) - 23.9 гривень за 1 долар США, за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позивачкою задоволено право вимоги за договором позики на суму 33196.65 доларів США (793400/23.9).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки містяться у постанові Верховний Суд України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Обгрунтованим є висновок суду про те, що сума простроченого зобов`язання відповідача становить 14000 доларів США. за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки позивачкою задоволено право вимоги за договором позики на суму 33196.65 доларів США. Тобто, позивачкою вже стягнуто з відповідача неустойку (пеню та штраф), розмір якої є не меншим, ніж 19196.65 доларів США.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 просить про стягнення неустойки у розмірі, що більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання (19196.65 доларів США + 240000 гривень), не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Таким чином, за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки позивачка задовільнила свої вимоги за договором позики в розмірі 14000 доларів США основної суми боргу, а тому судом правильно зменшено розмір неустойки (штрафу та пені) до 19196.65 доларів США., тобто суми, яка залишилася в рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки за відрахуванням основної суми боргу (14000 доларів США).

Колегія суддів вважає, що таке зменшення пені відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 подав позов до суду про скасування державної реєстрації права власності на іпотечне майно, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відсутнє рішення суду, яке б набрало законної сили та встановлювало б неправомірність задоволення вимог ОСОБА_1 за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки по договору, укладеному із боржником ОСОБА_5 .

Посилання апелянта на те, що відповідач продовжує користуватись її коштами апеляційний суд до уваги не бере, оскільки за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки апелянт погасила свої вимоги по поверненню боргу, а також частину зобов`язань по пені та штрафу.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 22 березня 2021 року.

Головуючий

Судді