ЄУН № 337/672/20
Провадження № 2/337/38/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ширіної С.А.

за участю секретаря Бикової С.Б.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Карчевського С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою : АДРЕСА_1 .

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 27.01.2018 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Запорізькій області, актовий запис №12. Від цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 . На даний час син ОСОБА_3 проживає разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1 ..Кошти на утримання сина відповідач не сплачує, має заборгованість зі сплати аліментів. Встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю, буде відповідати інтересам дитини, задля уникнення між батьками дитини суперечок щодо важливих питань освіти та знаходження дитини, в також негативного впливу на психіку дитини внаслідок суперечок між батьками дитини.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2020 року було прийнято до судового розгляду та відкрито у цивільній справі загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

25.06.2020 року на адресу суду відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району не було складено висновок про доцільність проживання дитини з одним з батьків. В матеріалах справи відсутні документи характеризуючи позивача в місці проживання, відомості щодо притягнення позивача до адміністративної та кримінальної відповідальності, стан здоров`я позивача, про доходи позивача, акт обстеження житлово-побутових умов . Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2020 року провадження в цивільній справі ЄУН №337/672/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 332/578/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2020 року провадження в цивільній справі ЄУН №337/672/20 поновлено, призначено підготовче засідання на 02.12.2020р.

11.01.2021 року представником третьої особи : Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району надано висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ,2018 року народження № 3113/01-22/18.01-15 від 05.01.2021р.,розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 11.01.2021 № 13 «Про встановлення графіка спілкування ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_3 »

22.02.2021р. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про визначення місця проживання дитини, закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17 березня 2021 р. о 13-00 годині в приміщенні Хортицького районного суду м.Запоріжжя, в залі суду №14, з викликом учасників справи .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Просила їх задовольнити, встановивши місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник відповідача - Карчевський С.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги вважає, що у нього є умови для проживання дитини з ним.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування, рішення по справі просить прийняти з урахуванням висновку Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, який додано до заяви.

Суд,вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З 27.01.2018 по 26.05.2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 виданого 04.07.2018 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за актовим записом №523.

Як зазначено в позовній заяві сторони з лютого 2019 року проживають окремо, в свою чергу перешкод у спілкуванні батька з сином з боку позивача не має.

На даний час малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є зареєстрованим разом з матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2020р. та проживає з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до повідомлення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Запорізької міської ради №01-24/198 від 02.12.2020року, у Центрі спостерігається ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .До центру з дитиною звертається виключно мати, рекомендації лікаря-педіатра щодо лікування та медичного спостереження за хлопчиком мати виконує в повному обсязі.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 05.01.2021 року за № 3113/01-22/18.01-15,розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресо: АДРЕСА_2 щодо визначення місця проживання з нею малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заяву ОСОБА_2 , який зареєстрований: АДРЕСА_3 та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,а також документи зібрані відділом по Заводському району служби(управління) у справах дітей Запорізької міської ради, враховуючи ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, актів обстеження матеріально-побутових умов проживання обох сторін, стан здоров`я дитини, її вікові потреби та психолого - фізіологічні потреби, наявність у матері самостійного доходу, оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2 ,складені фахівцями Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді керуючись ст.ст.160,161 СК України, постановою КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини», виходячи з інтересу малолітнього, районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування вирішила вважати за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 ,за місцем її проживання.

Згідно з протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 10.12.2020р. , районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району доручила відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради підготувати висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про доцільність визначення місця проживання дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_1 ,за місцем її проживання ,оскільки малолітній ОСОБА_3 з самого народження мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка належним чином виконує батьківські обов`язки, забезпечила сина усім необхідним, в повному обсязі створила належні умови для його проживання, виховання та повноцінного розвитку , тому змінювати місце проживання малолітньої дитини є недоцільним. Батько ОСОБА_2 не надав довідку про доходи за останні 6 місяців не зрозумілим є факт що 01.12.2020р. дільничним офіцером поліції Хортицького ВП зафіксовано факт проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 зі своїми батьками а 03.12.2020року спеціалісти служби у справах дітей та фахівці центру соціальних служб склали акт обстеження батька ОСОБА_2 за іншою адресою : АДРЕСА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ч.1 ст. 160 ,ч.1 ст. 161СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток,приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом виконання розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 11.01.2021 № 13 «Про встановлення графіка спілкування ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_3 »

Суд відхиляє доводи відповідача щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за місцем його проживання так як судом взято до уваги висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 05.01.2021 року за № 3113/01-22/18.01-15, згідно якого районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування вирішила вважати за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 ,за місцем її проживання.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, але відповідач ОСОБА_2 з позовними вимогами щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з ним за місцем його проживання до суду не звертався.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2,4,5,12, 13, 80, 81,82,198,200,206, 211,259, 263-265ЦПК України, ст.ст. 29,31 ЦК України, ст.ст.19, 141, 157, 160,161 СК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 25.03.2021 року.

Суддя: С.А. Ширіна

17.03.2021