Справа № 445/895/20
провадження № 2/445/59/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М. В.

секретаря судового засідання Стеців Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Золочів цивільну справу за позовом Львівського національного аграрного університету до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання,-

встановив:

Ректор Львівського національного аграрного університету Снітинський В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання.

В обгрунтування позовної заяви зазначено, що між Львівським національним аграрним університетом та ОСОБА_1 укладено Договір № 082/ЕК2016 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 01.08.2016 р.. Відповідно до п. 1 Договору позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання за напрямом підготовки (спеціальності) 056 „Міжнародні економічні відносини" денної форми навчання освітньо-кваліфікаційного рівня „Магістр". Умовами п. 9 Договору передбачено, що вартість освітньої послуги за один семестр становить 18375,00 грн. У відповідності до п. 10 договору відповідач повинен вносити плату щосеместрово не пізніше ніж до початку семестру. Позивач зобов`язання по договору виконав в повному обсязі, зарахував відповідача студентом денної форми навчання за відповідним напрямком підготовки, де останній і навчався, а також Позивач здійснював надання освітньої послуги у повному обсязі. Згідно Наказу № 31/к-с від 27.01.2017 відповідач був відрахований за невиконання вимог навчального плану, зокрема за невиконання навчального плану зимово-екзаменаційної сесії. Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав та не вніс плату за отриману освітню послугу в сумі 5250.00 грн., заборгувавши ще 5250.00 грн. Вказане підтверджується Розрахунком заборгованості по платному навчанню. Просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського національного аграрного університету заборгованість у сумі 5250.00 грн. та судові витрати в сумі 2102.00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду були направлені клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, вимоги позову підтримали, просять їх задовольнити в повному обсязі.

17.08.2020 року на адресу Золочівського районного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 в якій він зазначає. що договір між ним та позивачем був укладений більше, ніж 3 роки тому, просить позовну заяву залишити без задоволення шляхом застосування наслідків позовної давності. Також , 29.09.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, аналогічного змісту, в якому він просить у справі № 445/895/20 застосувати позовну давність та у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 29.09.2020 р. підтримали поданий відзив.

Відповідач та його представник відповідача в судове засідання 22.03.2021 р. не з`явилися. хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд встановив, що між Львівським національним аграрним університетом та ОСОБА_1 01.08.2016 року було укладено Договір №082-ЕК 2016 про надання платних освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, відповідно до якого позивач брав на себе зобов`язання щодо надання освітніх послуг ОСОБА_1 , а він зобов`язувався своєчасно вносити плату щосеместрово не пізніше, ніж до початку семестру в розмірі 5250.00 грн. за семестр.

Наказом №31/к-с від 27.01.2017 року ОСОБА_1 було відраховано за невиконання вимог навчального плану зимовї -екзаменаційної сесії.

Із розрахунку заборгованості вбачається ( контокорентної карточки 01/2010-05/2017), що відповідач має заборгованість у розмірі 5250.00 грн.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК).

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що відповідач внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору допустив заборгованість перед позивачем, тому у останнього є всі підстави відповідно до Договору № 082-ЕК 2016 вимагати погашення відповідачем існуючої заборгованості.

Разом з тим, сторона відповідача просить застосувати наслідки позовної давності у цивільній справі №445/895/20.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №910/9452/17.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, позивачу було відомо про порушення зобов`язань відповідачем 01.09.2016 року, тобто в момент укладення договору.

З даним позовом до суду позивач звернувся 04.06.2020.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, який закінчився 01.09.2019 року (через три роки після виникнення та нарахування заборгованості, а заяву про поновлення позивачу строку на звернення до суду не подавав, суд вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності у даній цивільній справі є обґрунтованою, відтак необхідно відмовити в задоволенні позову.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3. ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судові витрати покладаються на сторону позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,258-259,263-265,279 ЦПК України, ст.ст.256,257, 261,267 ЦК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Львівського національного аграрного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті навчання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Золочівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 22.03.2021 року.

Суддя М. В. Бакаїм