ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/413/20
Номер провадження: №22-ц/819/272/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року у складі судді Хомик І.І. у справі за позовом адвоката Петренка Тараса Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року адвокат Петренко Т.В., діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 розпочала здійснення підприємницької діяльності з продажу продуктових та промислових товарів широкого споживання у с.Новополтавка Великоолександрівського району Херсонської області з 2015 року, задовго до реєстрації її в якості фізичної особи - підприємця 20.12.2017 року.

В листопаді 2015 року між нею і ОСОБА_1 укладено усний договір роздрібної купівлі-продажу товарів, відповідно до умов якого позивач зобов`язалася на підставі замовлень відповідача продавати продуктові та промислові товари широкого споживання згідно з наявним асортиментом, а відповідач зобов`язалася приймати замовлений товар та сплачувати його з відстрочкою та розстрочкою платежу.

У травні 2017 року сторони не дійшли згоди щодо загальної суми боргу, який утворився за відповідний період та врегулювали це питання шляхом складення розписки, в якій ОСОБА_1 визнала суму боргу за придбані товари в розмірі 74500 грн. та зобов`язалася виплачувати борг щомісячно в розмірі 1000 грн.

Посилаючись на те, що відповідач порушила свої зобов`язання по щомісячному поверненню боргу за придбаний товар, у зв`язку із чим за період з 01.06.2017 року по 01.03.2020 року заборгованість за розпискою від 01 червня 2017 року склала 32000 грн, просив суд стягнути зазначені кошти з відповідача на користь позивача.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року позовні вимоги адвоката Петренка Т.В., діючого в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 36000 грн. заборгованості за розпискою від 01.06.2017 року на підставі усного договору роздрібної купівлі-продажу від листопада 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянтом зазначено, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі, оскільки у спірний період часу здійснювала продаж товарів, будучи офіційно працевлаштованою продавцем у ПП ОСОБА_3 в приміщення магазину у селищі Новополтавка Великоолександрівського району Херсонської області.

Визнаючи факт продажу позивачем товарів з розстрочкою платежу, апелянт при цьому не визнала суми боргу, посилаючись на порушення позивачем Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торгівельного обслуговування на ринку споживчих товарів, відсутність обліку реалізованих товарів та проведеного нею розрахунку, а також відмову позивача проводити з нею звірки розрахунків за придбаний товар.

Крім того апелянт зазначила, що розрахунок за придбаний товар проводився нею шляхом передачі позивачу банківської картки, на яку зараховувалися всі соціальні допомоги та виплати їй, як багатодітній матері, та допомога на дитину-інваліда, з якої позивач протягом тривалого часу здійснювала повне зняття грошових коштів в рахунок погашення її боргових зобов`язань.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Петренко Т.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги не визнав, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що складена відповідачем розписка з фіксацією заборгованості з оплати придбаного протягом певного періоду часу товару є достатнім доказом на підтвердження факту реалізації товару у роздріб.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Провадження торгівельної діяльності регулюється як нормами ЦК України і ЗУ «Про захист прав споживачів», так і «Порядком провадження торгівельної діяльності та правилами торгівельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затверджених Постановою КМУ від 15.06.2006 року №833, «Правилами роздрібної торгівлі продовольчими товарами», затвердженими Наказом Мінекономіки від 11.07.2003 року №185, «Правилами торгівлі у розстрочку фізичним особам», затвердженим Постановою КМУ від 30.03.2011 року № 383.

Відповідно до частин другої та третьої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Тлумачення частини 3 статті 698 ЦК України дозволяє зробити висновок, що законодавець встановив пріоритет ЦК України в регулюванні договору роздрібної купівлі-продажу, а у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У пункті 7 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу (абзац 2 частини одинадцятої статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів").

У своїй постанові від 10.10.2018 року № 362/2159/15-ц Верховний Суд зазначив, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який провадить підприємницьку діяльність із продажу товару, зобов`язаний передати покупцеві товар, що зазвичай призначений для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його згідно ч.1 і 3 ст.698 Цивільного кодексу України.

При цьому до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу за участю покупця фізичної особи, не врегульованих ЦК, застосовують законодавство про захист прав споживачів і факт вчинення усного правочину підтверджується оформленими квитанцією, товарним або касовим чеком, квитком, талоном або іншим розрахунковим документом.

Судом встановлено, що у листопаді 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 досягнута усна домовленість про роздрібну купівлю-продаж товарів з розстрочкою платежу у магазині с.Новополтавка Великоолександрівського району Херсонської області, відповідно до умов якої позивач зобов`язалася на підставі замовлень відповідача продавати їй продуктові та промислові товари широкого споживання, призначені для особистого, домашнього та іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю згідно з наявним асортиментом, а відповідач зобов`язалася приймати замовлений товар та сплачувати його з відстрочкою та розстрочкою платежу.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30.01.2020 року по цивільній справі № 650/2010/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором роздрібної купівлі-продажу від 01.06.2017 року.

При цьому судом встановлена та обставина, що у листопаді 2015 року між сторонами виникли усні договірні правовідносини з приводу роздрібної купівлі-продажу товарів, відповідно до яких позивач продавала наявний у неї товар відповідачу, розрахунок за який здійснювався з відстрочкою платежу шляхом зняття ОСОБА_2 грошових коштів з належної ОСОБА_1 банківської картки, яка передана відповідачем позивачу з метою проведення розрахунків (а.с.18-22).

З пояснень сторін та копії трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_2 з 01.10.2015 року по 01.01.2018 року працювала продавцем у ПП ОСОБА_3 (а.с.15,16), здійснення підприємницької діяльності з продажу продуктових та промислових товарів у якості фізичної особи-підприємця у с.Новополтавка Великоолександрівського району Херсонської області розпочала з 20.12.2017 року (а.с.17).

Згідно рішення виконкому Калинівської селищної ради Херсонської області від 25.01.2006 року № 4 ОСОБА_4 надано дозвіл на продовження торгівлі у ряді торгових точок, у тому числі у магазині с.Новополтавка (а.с.43).

Згідно історії по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з початку 2015 року по травень 2017 року (період користування позивачем банківською карткою відповідача) вбачається, що на банківську картку відповідача зараховувалася щомісячна соціальна допомога УСЗН як багатодітній родині, соціальна допомога на дитину-інваліда і відбувалося постійне зняття зарахованих коштів..

У травні 2017 року сторони не дійшли згоди щодо загальної суми боргу, який утворився за відповідний період та врегулювали це питання шляхом складення розписки, в якій ОСОБА_1 визнала суму боргу за придбані товари в розмірі 74500 грн. та зобов`язалася виплачувати борг щомісячно в розмірі 1000 грн.

Посилаючись на те, що відповідач порушила свої зобов`язання по щомісячному поверненню боргу за придбаний товар, у зв`язку із чим за період з 01.06.2017 року по 01.03.2020 року заборгованість за розпискою від 01 червня 2017 року склала 32000 грн, просив суд стягнути зазначені кошти з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що здійсненням підприємницької діяльності з продажу продуктових та промислових товарів широкого споживання почала займатися до реєстрації фізичною особою-підприємцем, продаж власного товару здійснювала у магазині с.Новополтавка Великоолександрівського району Херсонської області з 2015 року, надавала товари у борг односельцям, у тому числі відповідачу. В травні 2017 року вони з ОСОБА_1 не дійшли згоди щодо загальної суми боргу, який утворився за період 2015-2017 роки і сторони врегулювали це питання шляхом складення розписки, в якій ОСОБА_1 визнала суму боргу за придбані товари в розмірі 74500 грн. та зобов`язалася виплачувати борг щомісячно в розмірі 1000 грн.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначила, що протягом 2015-2017 років позивач, скориставшись складними життєвими умовами в яких вона опинилась внаслідок зловживання алкогольними напоями, здійснювала постійну продаж у борг горілчаних та тютюнових виробів, натомість зажадавши банківську картку на яку зараховувалися всі виплати УСЗН як багатодітній родині та допомога на дитину-інваліда і погашаючи заборгованість за рахунок цих коштів, яких цілком вистачало для покриття боргу. З огляду на її нужденний стан та малозабезпеченість родини, а також зважаючи на напівпусті полиці сільського магазину неможливо припустити, щоб утворився борг з купівлі товарів на суму 74500 грн, вважає, що це сталося внаслідок безпідставного грубого завищення суми боргу, у зв`язку із чим вона зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо неправомірних дій ОСОБА_2 . Обставин за яких була написана розписка не пам`ятає, припускає, що це могло статися в період алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи спір, суд залишив поза увагою факт того, що протягом спірного періоду часу позивач, працюючи у ПП ОСОБА_4 продавцем здійснювала продаж товарів у роздріб у магазині, що перебував в оренді у ПП ОСОБА_4 .

При цьому жодного доказу того, що це був товар, належний на праві власності позивачу, а не ПП ОСОБА_4 матеріали справи не містять, як і не містять будь-яких доказів того, що оборот товару у магазині був настільки значним, що ймовірність виникнення настільки великої суми заборгованості (з урахуванням щомісячного погашення боргу за рахунок надходжень грошових коштів на банківську картку відповідача) у суду не викликала би обґрунтованих сумнівів.

Крім того, з огляду на відсутність будь-якого обліку придбаного відповідачем товару, його переліку та відсутність жодного первинного документу в підтвердження факту купівлі-продажу товарів у роздріб, зважаючи на категоричне заперечення відповідачем заборгованості, колегія суддів вважає недостатнім доказам розписку про загальну суму боргу, оскільки вона не підтверджена жодним первинним доказам, як це передбачено ЗУ «Про захист прав споживачів».

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду, як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

В задоволені позову адвоката Петренка Тараса Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом 30 днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 23.03.2021 року

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська