Справа № 462/166/20 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2800/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 13.01.2020 звернувся до суду з позовною заявою, що була уточнена, до відповідача ОСОБА_3 , в якій зазначив, що 31 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_3 о 7.00 год. на АДРЕСА_1 у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Mercedes», номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Honda», номерний знак НОМЕР_3 , який належить йому на праві власності і який отримав інерційний рух вперед та здійснив зіткнення з іншим автомобілем, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали технічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «д», 12.1, 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 9 грудня 2019 року Залізничний районний суд міста Львова визнав відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосував адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Унаслідок ДТП його майну та його здоров`ю заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Згідно висновку Експертного дослідження №9/77 від 29 листопада 2019 року ринкова вартість представленого на дослідження автомобіля марки «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_3 станом на 31.10.2019 до моменту його пошкодження (в непошкодженому стані в наслідок ДТП) становить 442438,70грн, вартість відновлюваного ремонту автомобіля станом на 31.10.2019 становить 364 385,52 грн, а вартість матеріального збитку завданого позивачу становить 382539,06 грн. Після ДТП він змушений був доставити належний йому автомобіль «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_3 , на стоянку ТОВ «Арія Моторс» для проведення дефектування та за стоянку автомобіля та дефектування змушений був оплатити 1 898 грн. За виставлення вісі передньої та задньої він оплатив ТОВ «Арія Моторс» 604,80 грн. Вартість запасних частин, а також виконання відновлювальних робіт автомобіля становить 259 028,81 грн, а вартість відновлювальних робіт - 105 782,40 грн. Тобто, неправомірними діями відповідача, йому завдано матеріального збитку на суму 386 057,06 грн. Також, внаслідок ДТП, він отримав ушкодження здоров`я, з 31 жовтня 2019 року до 8 листопада 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом - закрита ЧМТ, струс головного мозку, закрита травма шиї. Крім того, він отримав душевні страждання. Він на тривалий час після ДТП залишився без автомобіля, йому та його близьким родичам довелося пересісти на громадський транспорт. Розмір душевних страждань позивача і страждань його родини оцінюється в 50 000 гривень. Від ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на його рахунок 24 січня 2020 року надійшло 100 000 грн в рахунок погашення заподіяних відповідачем збитків згідно полісу цивільно-правової відповідальності. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування матеріальних збитків - 286 057,06 грн, моральну шкоду - 50 000грн, судовий збір - 4 360,57 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10000грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач, звертаючись до суду не надавав відомості про укладення ним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водночас, суд першої інстанції не врахував, що позивач, жодних претензій до страхової компанії не заявляв. Крім того, суд не взяв до уваги експертний висновок № 9/77 від 29.11.2019, оскільки вважав його неналежним доказом через те, що експерт не зазначив, що він обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та що висновок підготовлено для подання до суду. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і що до матеріалів справи, крім експертного висновку долучено наряд-замовлення № від 07.12.2019. Акт виконаних робіт № від 07.12.2019 з долученими квитанціями про оплату, рахунки вартості запасних частин, вартості робіт ремонту автомобіля, а також представник відповідача у судовому засіданні подав клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з копією страхового акту та розрахунок до нього, які суд долучив до справи і у яких також зазначені вартість відновлюваного ремонту за звітом № SOS-92 у сумі 335 703, 37 грн. та ліміт відповідальності на момент події - 100 000 грн. Однак ці документи суд безпідставно не дослідив і не дав їм належної оцінки. Звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції констатував, що позивач дійсно зазнав моральних страждань внаслідок ДТП, однак відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 50 000 грн. моральної шкоди, суд зазначив, що позивач не звертався до страхової компанії з приводу відшкодування моральної шкоди, проте таке твердження суду є помилковим та не ґрунтується на чинному законодавстві.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 , та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_7 ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу -автомобіль марки «Honda СR-V», номерний знак НОМЕР_3 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 9 грудня 2019 року по справі №462/7233/19 встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у вчинені дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 31.10.2019 близько о 7.00 год. на АДРЕСА_1, під час якої відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Mercedes», номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Honda», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , і який отримав інерційний рух вперед та здійснив зіткнення з іншим автомобілем, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали технічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «д», 12.1, 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, за що до нього застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн.

Як вбачається з висновку експертного дослідження експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за №9/77 від 29.11.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Honda СR-V», номерний знак НОМЕР_3 , станом на 31.10.2019 до моменту його пошкодження внаслідок ДТП, становить 442438,70грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 364 385,52 грн, вартість матеріального збитку в наслідок пошкодження під час ДТП станом на 31.10.2019 року становить 382 539,06 грн.

Висуваючи вимоги про відшкодування спричиненої шкоди, позивач послався на вказане експертне дослідження оцінки вартості матеріального збитку, який суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги визнавши такий неналежним доказом., оскільки у висновку експертного дослідження експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за №9/77 від 29.11.2019 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. При цьому суд урахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду по справі № 522/1029/18 від 18.12.2019.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що страхова компанія відшкодувала позивачу шкоду у розмірі 100 000 грн, а суду не надано доказів про реально понесені збитки позивачем внаслідок ДТП, та суд обмежений визначити різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно із ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частина 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як убачається з матеріалів справи, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 12.11. 2019 був проведений огляд пошкоджень належного ОСОБА_1 транспортного засобу марки «Honda СR-V», номерний знак НОМЕР_3 , про що складено протокол технічного огляду транспортного засобу. Розмір збитку було визначено незалежним експертом, про що було складено звіт № SOS 191107 - 189092 «Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу». Згідно вищезазначеного звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda СR-V», номерний знак НОМЕР_3 становить 335 703,37 грн. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатила ОСОБА_1 у межах ліміту відповідальності страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн. Викладене стверджується розрахунком страхового відшкодування до страхового акту №UA004/L01/01 (а.с.153).

Відповідачем не надано жодних доказів на спростування вартості відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу, який визначено незалежним експертом у розмірі 335 703,37 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Оскільки розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, ураховуючи розмір завданого позивачу збитку та розмір страхового відшкодування, який виплачено позивачу страховиком, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 235 703,37 грн (335 703,37 -100 000,00 = 235 703,37).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем понесено витрати за стоянку автомобіля та дефектування у розмірі 1 898 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 07.12.2019 (а.с.33), які також підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача витрат за виставлення вісі в розмірі 604,80 грн, така не підлягає задоволенню, оскільки вказані витрати входять до розміру збитку, які визначено незалежним експертом у сумі 335 703,37 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

-у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

-у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

-у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач дійсно зазнав моральних страждань внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, з огляду на те, що позивач не звертався до страхової компанії з приводу відшкодування йому спричиненої моральної шкоди на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Ст. 26-1 Закону України України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, страховик відшкодовує потерпілому моральну шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просив відшкодувати моральну шкоду у зв`язку із пошкодженням його майна - транспортного засобу, що порушило звичний спосіб життя та вимагало додаткових зусиль для організації життя. Така шкода підлягає відшкодування особою, яка її завдала.

Розмір моральної шкоди визначений позивачем колегія суддів вважає завищеним, не достатньо обґрунтованим. Ураховуючи обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 3 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Відтак, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 237 601, 37 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 237 601, 37 грн та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 05 березня 2021 року.

Головуючий

Судді