РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

"21" липня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну часток домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить змінити ідеальні частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : визнавши за ОСОБА_1 право власності на 54/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та складається з приміщень позначені на плані індексом 2-1 коридор, площею 5,1 кв.м.; 2-2 кухня, площею 4,1 кв.м.; 2-3 санвузол, площею 3,1 кв.м.; 2-4 їдальня, площею 7,5 кв.м.; 2-5 жила кімната, площею 16,3 кв.м.; 1-6 кухня, площею 15 кв.м., 1/2 частина сараю, позначеного на плані літерою «Б», туалет, позначено на плані літерою «У»; визнавши за ОСОБА_2 право власності на 46/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та складається з приміщень позначені на плані індексом 1-1 веранда, площею 7,7 кв.м.; 1-2 кладова, площею 4,3 кв.м.; 1-3 коридор, площею 5,3 кв.м.; 1-4 кімната, площею 9,3 кв.м.; 1-5 кімната, площею 17,1 кв.м.; 1/2 частина сараю, позначеного на плані літерою «Б».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки від 17 грудня 2008 року, вона набула у власність 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки розміром 323 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 . Право власності на 1/2 частину домоволодіння було зареєстровано відповідно до вимог закону, про що 19 січня 2009 року було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 29 травня 2009 року на її ім`я було виготовлено державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Співвласниками даного домоволодіння на той час були ОСОБА_3 , якому належало 14/100 частин домоволодіння та ОСОБА_2 , якому належало 36/100 частин вказаного домоволодіння. Реалізуючи свої права вона звернулася до суду з позовною заявою про виділ належної їй частки в натурі. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2016 року позов задоволено та: виділено в натурі ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 , , яка складається з приміщень: 2-1 коридор, площею 5,1 кв. м.; 2-2 кухня, площею 4,1 кв. м.; 2-3 санвузол, площею 3,1 кв. м.; 2-4 їдальня, площею 7,5 кв. м.; 2-5 жила кімната, площею 16,3 кв. м.; 1-6 кухня, площею 15 кв. м.; 1/2 частина сараю, позначеного на плані літерою ''Б'', туалет, позначений на плані літерою «У»; для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, які пропонується виділити співвласникам, необхідно провести ремонтно-будівельні роботи, а саме: закрити дверну пройму з приміщення поз. 1-6 в приміщення поз. 1-3; забезпечити прохід з приміщення поз. 1-6 в приміщення поз. 2-5 дверною проймою з наступним встановленням дверного блоку; кімнату поз. 1-4 переобладнати під кухню відповідно до вимог ДБН В 2.2-15.2005; стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачів грошову компенсацію, як учаснику спільної власності, частка якого зменшилась, а саме: на користь ОСОБА_3 7 217,56 грн., та на користь ОСОБА_2 18 559,44 грн., на загальну суму 25 777 грн. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2017 року, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2016 року змінено та викладено абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку зобов`язати ОСОБА_1 закрити дверну пройму з приміщення 1-6 в приміщення 1-3; забезпечити прохід з приміщення 1-6 в приміщення 2-5 дверною проймою з наступним встановленням дверного блоку, а також зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 переобладнати житлову кімнату 1-4 під кухню відповідно до вимог ДБН В.2.2.-15-2005». В решті рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2016 року залишено без змін. На даний час іншим співвласником домоволодіння є лише відповідач ОСОБА_2 , яким було розірвано раніше укладений договір дарування частини житлового будинку від 09 липня 2008 року, за яким останній подарував належні 14/100 частин ОСОБА_3 . Таким чином раніше подарована частка повернулася до ОСОБА_2 .. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 листопада 2019 року, № вбачається, що позивач та відповідач володіють по 1/2 частині вказаного домоволодіння, при цьому приміщення 1-6 відповідно до технічного плану рахується за позивачем.

Таким чином незважаючи на вищевказані судові рішення органом реєстрації не здійснено перерозподіл часток між співвласниками. Крім того, не зважаючи на виділ частки в натурі між співвласниками не було припинено право спільної часткової власності. Позивач наголосила, що її частка у праві спільної часткової власності збільшилася з 1/2 (50/100) частини до 54/100 частини вказаного домоволодіння, але своє право на вказану частку вона не може зареєструвати без відповідного визначення в правовстановлюючому документі, що порушує її право. Відповідач не бажає самостійно вирішити це питання. Також слід врахувати, що після рішення суду від 15 червня 2016 року у справі № 296/6045/14-ц частка відповідача змінилася знову на 1/2 в результаті розірвання договору дарування.

Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження.

З метою повного та всебічного розгляду справи були витребуванні з архіву Корольовського районного суду м.Житомира матеріали цивільної справи № 296/6045/14-ц.

Ухвалою від 25.06.2020 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу.

25.08.2020 року на адресу суду надійшов висновок судового експерта Горкуші М.Д. за №923/08.20.

Ухвалою від 26.08.2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 28.10.2020 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючого судді.

Ухвалою від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі.

19.07.2021 року відповідач подав до суду заяву, в якій вказав, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2016 року у справі №296/6045/14-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про виділ в натурі частини житлового будинку, а саме виділено кімнату площею 16 кв.м. Таким чином, ОСОБА_1 належить 55кв.м., а відповідачу 45кв.м. ОСОБА_2 також вказав, що за різницю у площі він отримав грошову компенсацію. Вважає подання повторного позову про зміну часток у праві власності безпідставним. Просить покласти всі витрати по справі на позивача.

21.07.2021 року відповідач подав заяву, в якій повідомив про не можливість бути присутнім у судовому засіданні. Вказав, що будинок уже поділено рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2016 року та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію, як учаснику спільної власності, частка якого зменшилась, що підтверджується виконавчим листом.

Позивач у поданій заяві просила розгляд справи проводити без її участі, позовну заяву задовольнити у повному обсязі та ухвалити заочне рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , на підставі договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки від 17.12.2008 року, набула у власність 1/2 частини житлового будинку та земельну ділянку розміром 323 кв.м., які знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2019р. ОСОБА_2 також належить 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Разом з тим вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено та вирішено виділити в натурі ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 , , яка складається з приміщень: 2-1 коридор, площею 5,1 кв. м.; 2-2 кухня, площею 4,1 кв. м.; 2-3 санвузол, площею 3,1 кв. м.; 2-4 їдальня, площею 7,5 кв. м.; 2-5 жила кімната, площею 16,3 кв. м.; 1-6 кухня, площею 15 кв. м.; 1/2 частина сараю, позначеного на плані літерою ''Б'', туалет, позначений на плані літерою «У». Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, які пропонується виділити співвласникам, необхідно провести ремонтно-будівельні роботи, а саме: закрити дверну пройму з приміщення поз. 1-6 в приміщення поз. 1-3; забезпечити прохід з приміщення поз. 1-6 в приміщення поз. 2-5 дверною проймою з наступним встановленням дверного блоку; кімнату поз. 1-4 переобладнати під кухню відповідно до вимог ДБН В 2.2-15.2005. Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачів грошову компенсацію, як учаснику спільної власності, частка якого зменшилась, а саме: на користь ОСОБА_3 7 217,56 грн., та на користь ОСОБА_2 18 559,44 грн., на загальну суму 25 777 грн. (а.с.14-15).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2016 року змінено та вирішено викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку зобов`язати ОСОБА_1 закрити дверну пройму з приміщення 1-6 в приміщення 1-3; забезпечити прохід з приміщення 1-6 в приміщення 2-5 дверною проймою з наступним встановленням дверного блоку. Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 переобладнати житлову кімнату 1-4 під кухню відповідно до вимог ДБН В.2.2.-15-2005». В решті рішення залишено без змін (а.с.16-18).

Таким чином, в результаті виділу частки з спільного часткового майна позивачці було виділено більшу частину майна, та стягнуто з неї на користь відповідача грошову компенсацію, як учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Разом з тим, судом не було вказано про зміну ідеальних часток у праві спільної часткової власності на будинок у відповідності до фактично виділеного майна.

Як вказувалося вище, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2019р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по 1/2 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , хоча в додаткових відомостях вказується, що частка позивачки складається з приміщень, які були виділені згідно рішення суду від 15.06.2016р.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, спільна часткова власність - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням обставин справи може провести його поділ зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 дійшов висновок, що у тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні суду про зміну часток у праві власності на будинок.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16 дійшов висновку висновок, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з висновком від 17 серпня 2020 року №923/08.20 судової будівельно-технічної експертизи житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що частка ОСОБА_1 , співвласника житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після виділу її частки в натурі згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року, та забезпечення ізольованого користування приміщенням 1-6 відповідно до технічного паспорту від 19.06.2017 року, збільшилась на 4/100 ідеальних частки. Частка ОСОБА_2 , співвласника житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після виділу частки ОСОБА_1 в натурі згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року, та забезпечення ізольованого користування приміщенням 1-6 відповідно до технічного паспорту від 19.06.2017 року, зменшилась на 4/100 ідеальних частки. Розмір частки ОСОБА_1 , співвласника житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після виділу її частки в натурі згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року, та забезпечення ізольованого користування, приміщенням 1-6 відповідно до технічного паспорту від 19.06.2017 року, складає 54/100 ідеальних часток. Розмір частки ОСОБА_2 , співвласника житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після виділу частки ОСОБА_1 в натурі згідно рішення Корольовського районного суду від 15.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року, та забезпечення ізольованого користування, приміщенням 1-6 відповідно до технічного паспорту від 19.06.2017 року, складає 46/100 ідеальних часток.

Суд зазначає, що вказаний розмір часток враховує виділену ОСОБА_1 приміщення кухні позначене 1-6 в технічному паспорті від 2005р. площею 15кв.м., на що вказував відповідач у своїй заяві від 19.05.2021р.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволення шляхом зміни частки ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після виділу її частки в натурі згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року, з 50/100 ідеальних часток на 54/100 ідеальних часток та шляхом зміни частки ОСОБА_2 у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після виділу її частки в натурі згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року, з 50/100 ідеальних часток на 46/100 ідеальних часток.

Вимога про визнання права власності на частки є безпідставною, оскільки таке право не оспорюється, а розмір часток у праві власності визначено судом.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити частку ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після виділу її частки в натурі згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року, з 50/100 ідеальних часток на 54/100 ідеальних часток.

Змінити частку ОСОБА_2 у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після виділу частки ОСОБА_1 в натурі згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2017 року, з 50/100 ідеальних часток на 46/100 ідеальних часток.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 26.07.2021.