РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.07.2021 Справа №133/869/21

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючої судді Н.О. Пєтухової,

за участю секретаря судових засідань О.Г. Гаврилюк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Козятині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021 АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 28.01.2013 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, та підписала відповідну заяву. У подальшому, 14.06.2018, ПАТ КБ «Приватбанк» було перейменовано на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Позивач вважає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Як вказує позивач, відповідно до виявленого бажання відповідача, їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому був збільшений до 8000,00 грн. ОСОБА_1 , користуючись коштами Банку, допустила порушення умов повернення таких коштів, у результаті чого у неї виникла заборгованість по тілу кредиту 11663,55 грн, та відсотках 1355,36 грн. У позовній заяві Банк просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальній сумі 13018,91 грн та стягнути з неї судовий збір у сумі 2270, 00 грн.

Судом ухвалено проводити розгляд справи у спрощеному порядку з викликом сторін.

Разом з поданням позову, представник Банку просив розглядати справу за відсутності позивача. Відповідачу ОСОБА_1 було направлено копію позовної заяви та копію ухвали про відкриття провадження, 19.04.2021 конверт повернувся на адрес суду, у довідці про причини повернення зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою. Виклик відповідача у судове засідання проводився за допомогою розміщення оголошення на сайті Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами, та наявності згоди позивача на заочний розгляд справи, що міститься у клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 28.01.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами анкети -заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до цієї заяви ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг,а також Тарифами. Така анкета-заява містить підпис ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), кредитний ліміт за її карткою з 300,00 грн (встановлено 28.01.2013) поступово був піднятий до 8000,00 грн (встановлено 27.08.2013) та у подальшому був зменшений до 6290,00 грн, та станом на 06.08.2020 визначений у розмірі 00,00 грн.

За змістом Довідки, що міститься у справі, ОСОБА_1 , відповідно до укладеного кредитного договору на підставі підписаної нею анкети заяви, відкрито три картки: 038040,898993,299171 ,дата відкриття яких 28.01.2013, 28.09.2016, 26.12.2019, відповідно , та термін дії яких 09/16, 12/19, 08/23, відповідно.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 25.02.2021 року у відповідача є заборгованість перед Банком у розмірі 11663,55 грн по тілу кредиту та по відсотках у розмірі 1355,36 грн.

Також банком надано Виписку по рахунку, у якій відображено рух коштів по банківських картках за період з 30.01.2013 по 01.12.2020, зокрема, щодо знятих коштів та коштів, які були внесені відповідачем на погашення використаних та списаних відсотків.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частини перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК)

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України).

Підставою даного позову є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів обставини, що вказують, що відповідачу були надані кредитні кошти, які вона використовувала.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку дії договору, а саме з 30.01.2013 ОСОБА_1 здійснювалось використання кредитних коштів та їх повернення Банку.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку дії договору, а саме з 30.01.2013 ОСОБА_1 здійснювалось використання кредитних коштів та їх повернення Банку.

Так, відповідно до наданого розрахунку, відповідачем здійснювалось зняття коштів через банкомат та сплата за послуги у такі дати та у такому розмірі: 30.01.2013 1300,00 грн., 03.02.2013 1000,00 грн., 12.04.2013 250,00 грн., 18.07.2013 4000,00 грн., 31.07.2013 600,00 грн., 09.08.2013 300,00 грн., 19.08.2013 1000,00 грн., 28.08.2013 6500,00 грн., 03.09.2013 500,00 грн., 12.09.2013 500,00 грн., 27.09.2013 600,00 грн., 18.10.2013 500,00 грн., 25.10.2013 300,00 грн., 20.11.2013 78,80 грн., 22.11.2013 400,00 грн., 02.12.2013 53,40 грн., 06.12.2013 32,40 грн., 16.12.2013 150,00 грн., 19.12.2013 400,00 грн., 20.01.2014 48,50 грн., 21.01.2014 500,00 грн., 15.05.2014 500,00 грн., 22.05.2014 500,00 грн., 24.06.2014 300,00 грн., 24.07.2014- 200,00 грн, 29.09.2014 300,00 грн., 31.10.2014 300,00 грн., 18.12.2014 300,00 грн., 29.01.2015 200,00 грн., 19.03.2015 200,00 грн., 15.05.2015 200,00 грн.,04.06.2015 300,00 грн., 09.07.2015 200,00 грн., 28.07.2015 300,00 грн., 22.08.2015 200,00 грн., 13.10.2015 200,00 грн., 11.11.2015 200,00 грн., 13.01.2016 200,00 грн., 04.02.2016 114,00 грн., 08.02.2016 250,00 грн., 26.08.2016 300,00 грн., 06.02.2017 150,00 грн., 27.02.2017 150,00 грн., 18.05.2017 50,00 грн., 08.06.2017 200,00 грн., 19.07.2017 200,00 грн., 02.11.2017 200,00 грн., 06.02.2018 49,20 грн., 19.02.2018 111,00 грн., 14.05.2018 150,00 грн., 22.05.2018 10,00 грн., 26.02.2019 500,00 грн.

Отже, відповідачем всього використано кредитних коштів у сумі 26047,3 грн.

Відповідно до цієї ж виписки, ОСОБА_1 здійснювала поповнення кредитного карткового рахунку коштами у такі дати та у такому розмірі:

06.08.2013 13,25 грн., 15.08.2013 2000,00 грн., 21.08.2013 400,00 грн., 23.08.2013 3300,00 грн., 11.09.2013 13,25 грн., 23.09.2013 500,00 грн., 07.10.2013 200,00 грн., 16.10.2013 600,00 грн., 24.10.2013 500,00 грн., 15.11.2013 550,00 грн., 27.11.2013 200,00 грн., 16.12.2013 600,00 грн., 27.12.2013 200,00 грн., 16.01.2014 550,00 грн., 21.03.2014 300,00 грн., 08.05.2014 100,00 грн, 24.05.2014 300,00 грн., 16.06.2014 400,00 грн., 15.07.2014 400,00 грн., 16.08.2014 400,00 грн., 17.09.2014 380,00 грн., 17.10.2014 400,00 грн., 17.11.2014 400,00 грн., 17.12.2014 400,00 грн., 17.01.2015 400,00 грн., 03.02.2015 100,00 грн., 24.02.2015 300,00 грн., 17.03.2015 410,00 грн., 24.04.2015 398,00 грн., 24.05.2015 398,00 грн., 30.06.2015 398,00 грн., 24.07.2015 398,00 грн., 17.08.2015 400,00 грн., 31.08.2015 200,00 грн., 30.09.2015 400,00 грн., 28.10.2015 400,00 грн., 29.11.2015 400,00 грн., 25.12.2015 390,00 грн., 31.01.2016 400,00 грн., 06.02.2016 200,00 грн., 29.02.2016 200,00 грн., 28.03.2016 250,00 грн., 31.03.2016 100,00 грн., 30.04.2016 300,00 грн., 13.05.2016 200,00 грн.. 23.05.2016 200,00 грн., 28.05.2016 50,00 грн., 31.05.2016 120,00 грн., 23.06.2016 400,00 грн., 27.07.2016 400,00 грн., 24.08.2016 400,00 грн., 24.09.2016 398,00 грн., 24.10.2016 400,00 грн., 24.11.2016 398,00 грн., 31.12.2016 300,00 грн., 24.01.2017 -500,00 грн., 24.02.2017 400,00 грн.. 24.03.2017 400,00 грн., 24.04.2017 400,00 грн., 24.05.2017 400,00 грн., 10,00 грн., 24.06.2017 400,00 грн., 25.07.2017- 200,00 грн, 16.08.2017 600,00 грн., 18.08.2017 50,00 грн., 23.09.2017 400,00 грн., 26.10.2017 290,00 грн., 31.10.2017 100,00 грн., 25.11.2017 400,00 грн., 24.12.2017 400,00 грн., 28.01.2018 200,00 грн., 10.02.2018 200,00 грн., 10.03.2018 97,00 грн., 18.03.2018 250,00 грн., 20.03.2018 50,00 грн., 25.03.2018 400,00 грн., 25.04.2018 400,00 грн., 29.05.2018 400,00 грн., 30.06.2018 190,00 грн., 11.07.2018 200,00 грн., 24.08.2018 400,00 грн., 15.09.2018 500,00 грн., 20.09.2018 400,00 грн., 27.10.2018 400,00 грн.. 21.11.2018 385,00 грн., 25.12.2018 400,00 грн., 26.01.2019 400,00 грн., 22.02.2019 1000,00 грн., 26.02.2019 300,00 грн., 20000,00 грн., 26.02.2019 498,00 грн., 21.03.2019 1300,00 грн., 24.03.2019 350,00 грн., 26.04.2019 350,00 грн., 22.05.2019 1300,00 грн., 25.06.2019 400,00 грн., 04.08.2019 500,00 грн., 01.09.2019 500 грн., 25.09.2019 600,00 грн., 28.10.2019 600,00 грн., 24.11.2019 800,00 грн., 26.12.2019 800,00 грн., 26.01.2020 1000,00 грн., 27.02.2020 1000,00 грн., 17.05.2020 1000,00 грн, 20.05.2020 590,00 грн., 12.08.2020 1000,00 грн., 20.09.2020- 1000,00 грн, 03.10.2020 1000,00 грн., 20.10.2020 1000,000 грн, 31.10.2020 1500,00 грн.

Всього поповнено картковий рахунок на 73024,5 грн.

Отже, судом встановлено, що сума внесених коштів на карткові кредитні рахунки значного перевищує суму коштів, які були використані ОСОБА_1 при користуванні кредитом. Також судом встановлено, що з 30.09.2013 по 01.12.2020 з кредитних рахунків відповідача списувались відсотки за користування кредитом

Тобто за наявності підтвердженого факту надання відповідачеві кредиту та використання нею банківських коштів, позивачем залишилось недоведеним порушення його прав, адже використані кошти повернуті посністю, а ті, які були внесені понад суму використаних, - були списані у якості відсотків.

З огляду на такі встановлені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність вимог Банку, зокрема, щодо стягнення коштів на погашення тілу кредиту.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками суд зазначає таке.

Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного договору, оскільки в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт «Універсальна», з наданого документа неможливо встановити який вид кредитної картки і які тарифи були погоджені ОСОБА_2 при підписанні анкети-заяви. Такий Витяг не підписаний позичальником.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, наданим позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: строк пільгового періоду, підстави, порядок нарахування і строки погашення відсотків, неустойки, у тому числі у разі виникнення прострочених зобов`язань.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом на підтвердження таких обставин бути не може.

У переважній кількості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відповідно до якої, відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 28.01.2013 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у визначений сторонами строк у вигляді відсотків та їх розміру.

Отже, умови договору, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог про нарахування відсотків за прострочений кредит за ставкою 86,4% згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, не були погоджені позичальником, а тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача.

З урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства, в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1355,36 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, позов задоволенню не підлягає, оскільки доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження наданими доказами, та не узгоджуються з вимогами закону.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судом вирішується питання розподілу судових витрат, пропорційно задоволеним вимогам, а тому у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. 509, 526, 530, 598,599, 633, 634, 1048 ,1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 7 ч. 13, 12, 76-81, 141 , 178 , 259, 263-265, 273, 275, 279 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13018,91 грн залишити без задоволення.

Відповідач має право подати до суду заяву про перегляд заочного рішення, і має право на поновлення строку його перегляду, якщо відповідна заява подана протягом двадцяти днів з дня отримання копії рішення, а також такий строк може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.О. Пєтухова

Дата документу 05.07.2021