Єдиний унікальний номер: 448/770/21
Провадження № 2/448/469/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

20.07.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про: визнання права на майнові права засновника селянського (фермерського) господарства в порядку спадкування,

учасники справи:

позивач 1: ОСОБА_1 не з`явився,

позивач 2: ОСОБА_2 , не з`явилась,

відповідач 1: ОСОБА_3 , не з`явилась,

відповідач 2: ОСОБА_4 , не з`явилась,

третя особа: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р.:, не з`явилася,

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи:

Громадяни ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (надалі Позивачі) звернулись до суду із зазначеним позовом до громадян ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 (надалі Відповідачі). В обґрунтування даного позову зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх, позивачів батько - ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді майнових прав засновника Селянського (фермерського) господарства «Довгун Богдан Михайлович» (ідентифікаційний код юридичної особи 22365506, 81360, Львівська область, Мостиський район, с.Нагірне), що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 626602 від 13.05.2008 року (дата заміни свідоцтва про державну реєстрацію) та Статутом Селянського (фермерського) господарства « Довгун Богдан Михайлович ».

Вказують, що вони, позивачі бажають продовжити діяльність Селянського (фермерського) господарства «Довгун Богдан Михайлович». Селянське (фермерське) господарство має у власності основні фонди, необхідні для здійснення господарської діяльності. На час утворення Селянського (фермерського) господарства «Довгун Богдан Михайлович» його складений капітал становив 10 грн., проте на теперішній час господарству належить: трактор марки МТЗ-80Л, 1992 року випуску (свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 від 03.01.2001 року), а також земельна ділянка, площею 20,0 га (розташована на території Крисовицької сільської ради, с.Нагірне), надана у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ЛВ№ 4356, виданим Мостиською районною радою народних депутатів Львівської області від 07.07.1999 року.

Зазначають, що вони, позивачі, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці відмовились від належної їм частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , а саме: дружина померлого - ОСОБА_3 та дочка померлого - ОСОБА_4 .

Для оформлення своїх спадкових прав на масу спадкового майна після смерті батька вони, позивачі, звернулися до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., де була заведена спадкова справа.

Повідомленням приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., № 45/02-14 від 09.06.2021 року їм, позивачам, було роз`яснено, що Свідоцтво про право на спадщину за законом видати неможливо, оскільки відсутні відомості про статутний (складений) капітал з розподілом часток між його засновниками у вказаному господарстві, тому для встановлення таких та для реалізації нашого права на спадкування рекомендовано звернутись в суд з відповідною позовною заявою, що й надалі вони, позивачі вчинили.

З огляду на вищенаведене, просять суд визнати за ними, позивачами, право на майнові права засновника-члена Селянського (фермерського) господарства «Довгун Богдан Михайлович» (ідентифікаційний код юридичної особи: 22365506, 81360, Львівська область, Мостиський район, с.Нагірне), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову:

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явились, однак подали клопотання, в якому зазначили, що позовні вимоги підтримують, при цьому посилались на обставини, що зазначені в позовній заяві. Просили розгляд справи проводити у їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в підготовче судове засідання не з`явились, однак подали заяву, у якій зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Просили розгляд справи проводити у їх відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., в підготовче судове засідання не з`явилась, однак надіслала на адресу суду копію спадкової справи №51/2020, заведеної після смерті ОСОБА_5 .

Окрім цього, подала листа в якому просила розгляд справи проводити у її відсутності, винесення даного рішення покладає на розсуд суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

09.07.2021 року відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється.

Згідно ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Судом установлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 20.11.2020 року.

Померлий ОСОБА_5 був батьком - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , позивачів по справі, що стверджується матеріалами цивільної справи (копіями свідоцтв про народження позивачів).

Після смерті ОСОБА_5 , залишилось спадкове майно, в тому числі селянське (фермерське) господарство « Довгун Б.М. », засновником та головою якого був останній.

За час життя, а саме у 1995 році ОСОБА_5 , створив та зареєстрував селянське (фермерське) господарство « Довгун Б.М. », ставши засновником та власником статутного капіталу.

Вищевказане підтверджується статутом селянського (фермерського) господарства « Довгун Б.М. » та Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи - Селянське (фермерське) господарство «Довгун Богдан Михайлович» серії А00 №626602 від 13.05.2008 року.

Згідно п. 1.2 Статуту засновником господарства була сім`я ОСОБА_6 , головою є ОСОБА_5 .

Відповідно до п.1.6 Статуту місцезнаходження господарства: Україна, Львівська область, Мостиський район, с.Нагірне.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право па спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленої ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Слід зазначити те, що після смерті батька ОСОБА_5 позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у встановленому законом порядку звернулися до нотаріальної контори щодо оформлення своїх спадкових прав.

Окрім цього, такі постійно проживали разом із спадкоємцем ОСОБА_5 , на час відкриття спадщини.

Приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р. відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину на права селянського/фермерського/господарства « Довгун Богдан Михайлович », так як відсутні відомості про статутний (складений) капітал з розподілом часток між його засновниками у вказаному господарстві.

Отже, спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , є позивачі у справі, які у відповідності до ст.ст.1268, 1269 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті, оскільки протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Інші спадкоємці - ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 (відповідачі по справі) на спадкове майно не претендують, що підтверджується їх письмовою заявою, поданою на адресу суду, а також копією спадкової справи за №51/2020, заведеної 03.12.2020 року після смерті ОСОБА_5 , де зазначено, що останні відмовляються від належної їм частки у спадковому майні після смерті ОСОБА_5 .

В роз`ясненнях, що містяться в Постанові №20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.

У статті 1 Закону № 937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону № 937-IV).

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні ст.44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства).

В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Статтею 4 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом.

Відповідно до норм ст.19 Закону України «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (провадження № 14-385цс19).

Статтею 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.

Відповідно до ст.191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

Фермерське господарство, як цілісний майновий комплекс, включає майно, передане до складеного капіталу, нерозподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання.

Із наведеного вбачається, що Селянське (фермерське) господарство «Довгун Б.М.» є об`єктом цивільних прав та предметом цивільного обороту, вказане господарство є приватною власністю спадкодавця та входить до складу спадкового майна, право на яке мають спадкоємці після його смерті.

Спадкодавець ОСОБА_5 , був як засновником фермерського господарства так і членом такого, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як спадкоємці за законом, бажають продовжити діяльність ФГ « Довгун Богдан Михайлович ».

Майно фермерського господарства формується із майна, майнових прав у складеному капіталі господарства.

Отже і об`єктом спадкування господарства є майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства. Складений капітал фермерського господарства за нормами Закону України «Про фермерське господарство» розглядається, як цілісний майновий комплекс.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась (ухвали Верховного Суду України від 24 жовтня 2007 року у справі № 6-20859св07, від 10 жовтня 2007 року у справі № 6-14879св07, від 30 січня 2008 року у справі № 6-20275св07).

Така практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі №695/1275/17 та у справі № 483/1863/17, від 27 березня 2019 року у справі №574/381/17-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 628/776/18).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення С(Ф)Г і подальшої державної реєстрації С(Ф)Г як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

У земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника С(Ф)Г відсутня.

Адже правове становище С(Ф)Г як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Звідси, у разі смерті громадянина - засновника С(Ф)Г відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

За положеннями статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ЄСПЛ у рішенні «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року (Shtokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06, пункти 50 та 51) зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. Суд вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

V. Висновки суду:

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Спадкодавець ОСОБА_5 , був головою, засновником-членом та кінцевим бенефіціарним власником Фермерського господарства « Довгун Богдан Михайлович », а позивачі як спадкоємці майна такого не відмовлялися від членства в цьому господарстві, то визнання за ними в порядку спадкування після смерті батька права засновника-члена Фермерського господарства « Довгун Богдан Михайлович » є ефективним способом захисту його прав як спадкоємців засновника-члена.

Вказане узгоджується з висновкам Великої Палати Верховного Суду, від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову, з наведених вище мотивів та підстав.

VІ. Розподіл судових витрат:

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з тим, що позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідачів, тому суд відносить витрати по сплаті судового збору за їх рахунок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про: визнання права на майнові права засновника селянського (фермерського) господарства в порядку спадкування, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на майнові права засновника-члена Селянського (фермерського) господарства «Довгун Богдан Михайлович» (ідентифікаційний код юридичної особи: 22365506, 81360, Львівська область, Мостиський район, с.Нагірне), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на майнові права засновника-члена Селянського (фермерського) господарства «Довгун Богдан Михайлович» (ідентифікаційний код юридичної особи: 22365506, 81360, Львівська область, Мостиський район, с.Нагірне), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Відповідач 1: ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: с.Нагірне, Яворівський район, Львівська область, РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Відповідач 2: ОСОБА_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., адреса: Львівська область, м.Мостиська, вул. Грушевського, 10/2, Яворівський район, Львівська область, поштовий індекс 81300, адреса електронної пошти: м.

Текст судового рішення складено 27.07.2021року.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус