Справа № 464/6159/20
пр.№ 2/464/168/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання - Цуняк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням заяви від 21.12.2020, до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 04.11.2020 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є чоловіком попередньої власниці житла, однак до кола членів сім`ї позивача у розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР останній не належить. Таким чином, у зв`язку з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім`ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню. Будь-яких угод щодо користування житлом сторони не укладали. У зв`язку з наведеним, існують підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Представник позивача в судове засідання не з`явилися, звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив суд такий задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання , причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.11.2020, укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Шафран Р.І. та зареєстрованим у реєстрі за №7139, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №231002633.

Згідно з довідкою №1310 від 03.12.2020, виданою ТзОВ «Стимул-Сихів», у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі як член сім`ї попереднього власника житла в порядку ст. 405 ЦК України.

Позивач стверджує, що реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі створює для неї перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні її власністю.

Відповідно до статей 317 , 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника , у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивач є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.11.2020. Також встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, наймачем, або іншою особою, що має право користування квартирою, зареєстрований у вищевказаній квартирі як член сім`ї попереднього власника житла та самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, не набув.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача у квартирі АДРЕСА_1 створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, а відтак наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог та визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Керуючись статтями 2, 81, 89, 142, 200, 247, 263 - 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.