Провадження №2/235/374/21
Справа №235/8246/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Долгій В.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Покровського району Новогродівської ОТГ, треті особи : державний реєстратор Новогродівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Михайлівської сільської ради Покровського району Новогродівської ОТГ, треті особи : державний реєстратор Новогродівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що у 2014 році вона звернулась до Михайлівської сільської ради із заявою про надання їй земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Михайлівської сільської ради № У1/63-3 від 19.03.2014 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , площею 0,1700 га за рахунок земель громадської та житлової забудови. Її зобов`язали отримати будівельний паспорт на забудову названої ділянки, надати документацію на розгляд до сільської ради, а після виникнення права на земельну ділянку отримати в регіональній інспекції ДАБК дозвіл на право виконання будівельних робіт, і після цього пред`явити житловий будинок комісії для обстеження з метою введення до експлуатації. Нею були виконання всі покладені зобов`язання, зокрема складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який внесено до Державного земельного кадастру 29.04.2015 року, виготовлено технічний паспорт на будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , а також отримана декларація про готовність об`єкта до експлуатації.

Проте рішенням державного реєстратора № 52623030 їй відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 14.06.2020 року, оскільки даний об`єкт нерухомості зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2007 року. Спірний житловий будинок ОСОБА_2 демонтувала, а від земельної ділянки відмовилась, написавши відповідну заяву від 25.01.2013 року на ім`я голови Михайлівської сільської ради про переведення земельної ділянки до земель Михайлівської сільської ради.

Актом обстеження земельної ділянки від 28.02.2013 року встановлено, що до 01.01.2013 року даний будинок, що розташований по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Красноармійської державної нотаріальної контори Донецької області від 22.02.2007 року, при обстеженні за вищевказаною адресою відсутні будь-які фундаментальні будівлі і споруди.

Рішенням Михайлівської сільської ради № У1/42-11 вилучено ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1700 га та переведено до категорії земель житлової та громадської забудови в с. Михайлівка.

Оскільки ОСОБА_2 втратила право власності на земельну ділянку площею 0,1700 га за адресою: АДРЕСА_1 , а будинок було нею демонтовано, вважає, що вона (позивачка) законно отримала земельну ділянку і є власницею житлового будинку за вказаною адресою.

Позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила справу слухати без її участі ( а. с. 77).

Представник відповідача Михайлівської сільської ради Покровського району в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином електронною поштою, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями та звітами про доставку листа електронною поштою, причини своєї неявки суду не повідомив , відзив на позовну заяву не надав ( а. с. 81,85,95-96, 116-117).

Третя особа державний реєстратор Новогродівської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 67,90,106).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила ( а.с. 82,88,104, 114).

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Справа розглянута з дотриманням правил виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна, що відповідає ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки загальною площею 0,17 га, кадастровий номер :01:000:0170, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. ( а. с. 12-14).

Зазначена земельна ділянка рішенням Михайлівської сільської ради № У1/42-11 від 12.03.2013 року вилучена у ОСОБА_2 за її добровільною відмовою та переведена до земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,17 га в с. Михайлівка ( а. с. 24).

Згідно листа КП БТІ за № 588/01-02 від 15.06.2020 р. до 01.01.2013 р. будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Красноармійської державної нотаріальної контори Донецької області від 22.02.2007 р., реєстр 277, в КП БТІ зареєстровано 26.02.2007 р. в кн.6 реєстр 393. Згідно акту обстеження від 28.02.2013 р. фундаментальні будівлі та споруди відсутні ( а. с. 25).

З наданого технічного паспорта вбачається, що позивачкою у 2015 році здійснено будівництво житлового будинку ,що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа житлового будинку 23,8 кв.м., житлова 14,3 кв.м. ( а.с. 21)

10.06.2020 року позивачка звернулась до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 ( а.с. 10).

Рішенням державного реєстратора за № 52623030 від 12.06.2020 року державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , оскільки право власності на об`єкт нерухомості за вищевказаною адресою зареєстровано за іншим власником на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2007 року за № 227. ( а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частин 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі:

1) відчуження власником свого майна;2) відмови власника від права власності;

3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна;5) викупу пам`яток культурної спадщини;6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог ст. 349 ЦК України, є наявність встановленого факту знищення майна, а в разі відмови попереднього власника від майна необхідною умовою є заява власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення, висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Верховний Суд у Постанові від 17.01.2019 року за № 708/254/18 дійшов висновку, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо (постанова від 17.01.2019 № 708/254/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-1У державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень-офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону однією із підстав в державній реєстрації прав є наявність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, у тому числі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року за № 1127 для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються:

1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення;

2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

Відповідно до п. 76 Порядку для державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно у зв`язку з відмовою власника від права власності подається документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав).

Отже, державний реєстратор реєструє право власності за новим власником в разі реєстрації припинення права власності за попереднім власником та при наявності всіх документів, які відповідають вимогам Закону на новозбудований об`єкт нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на момент розгляду справи значиться зареєстрованим за третьою особою по справі ОСОБА_2 .

Листом КП БТІ від 15.06.2020 року за № 58/01-02 підтверджена відсутність будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 станом на 28.02.2013 року, проте сам акт на підтвердження факту знищення зазначеного об`єкту нерухомості суду не надано.

Позивачка просить визнати за нею право власності на новозбудований об`єкт нерухомості, що розташований за вищевказаною адресою.

Проте, передумовою такого звернення з вказаним позовом є вирішення питання щодо припинення права власності на об`єкт нерухомості, зареєстрований за ОСОБА_2 , оскільки визнання права власності на новозбудований об`єкт нерухомості за позивачкою без вирішення питання щодо припинення права власності за попереднім власником суперечить вимогам ст. ст. 321,346,347,349 ЦК України, Закону України« Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною восьмою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності" передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N 461.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 19.09.2011 у справі N 3-82гс11, від 27.05.2015 у справі №6-159цс15 та підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 915/1344/17, постанові від 29.03.2018 у справі №909/935/15.

Згідно п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року за № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів , затверджених постановою КМУ від 13.04.2011 року за № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).

Відповідно до п. 11 Порядку датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Відповідно до п. 15 Порядку Реєстрація декларації або видача сертифіката здійснюється шляхом внесення даних до реєстру з дотриманням вимог Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності та Про адміністративні послуги.

Отже, в разі скасування припинення права власності на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі рішення суду або відповідної заяви ОСОБА_2 , при наявності відповідних документів на підтвердження факту прийняття в експлуатацію закінченого позивачкою будівництвом об`єкту, позивачка не позбавлена можливості вирішити питання щодо реєстрації права власності у внесудовому порядку, оскільки спір в даному випадку виник по причині реєстрації об`єкта нерухомості за попереднім власником.

Окрім того, оскільки власником об`єкта нерухомості значиться ОСОБА_2 , а позивачкою фактично оспорюється право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, то ОСОБА_2 повинна мати статус відповідача по справі, про що зазначається позивачкою або в позовній заяві або у відповідному клопотанні, що не було зроблено останньою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, виходячи з принципів диспозитивності та змагальності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки такі вимоги заявлені передчасно без вирішення питання щодо припинення права власності на об`єкт нерухомості за іншим власником.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319,321,328,346,347,349,375 ЦК України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Покровського району Новогродівської ОТГ, треті особи : державний реєстратор Новогродівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Михайлівська сільська рада Покровського району Новогродівської ОТГ Донецької області, 85380 Покровський район, с. Михайлівка, вул. Шкільна,

Третя особа: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3

Третя особа: державний реєстратор Новогродівської міської ради, 85483, м. Новогродівка, вул. О. Кошевого,46

Повний текст рішення виготовлено 24.03.2021 року.

Суддя: