Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 463/1213/15-ц

провадження № 61-11679ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 19 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 18 травня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , третя особа - Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про поділ квартири,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року позовні вимоги позивачів задоволено частково. Здійснено поділ квартири АДРЕСА_1 шляхом встановлення порядку користування:

- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , залишено у спільній сумісній власності, встановлено порядок користування приміщеннями квартири: кухню під літ.3-1 площею 7,1 кв. м., коридор під літ.3-2 площею 2,2 кв. м., санвузол під літ.3-3 площею 2,5 кв. м., житлову кімнату під літ.3-4 площею 21,4 кв. м. Загальною площею 33,2 кв. м., жилою площею

21,4 кв. м.

- ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , залишено у спільній сумісній власності, встановлено порядок користування приміщеннями квартири: коридор під літ.3-5 площею 3,2 кв. м., кухню під літ.3-6 площею 3,5 кв. м., санвузол під літ.3-7 площею 2,3 кв. м., житлову кімнату під літ.3-8 площею

12,2 кв. м. Загальною площею 21,2 кв. м., жилою площею 12.2 кв. м.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року змінено, викладено резолютивну частину судового рішення наступного змісту:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволено частково. Здійснено поділ квартири

АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 приміщення квартири: кухня літ. 3-1 площею - 7,1 кв. м., коридор

літ. 3-2 площею - 2,2 кв. м., санвузол літ. 3-3 площею - 2,5 кв. м., житлова кімната літ. 3-4 площею - 21,4 кв. м. Загальною площею 33,2 кв. м.

Виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_8 приміщення квартири: коридор літ. 3-5 площею - 3,2 кв. м., кухня літ. 3-6 площею - 3,5 кв. м., санвузол літ. 3-7 площею - 2,3 кв. м., житлова кімната літ. 3-8 площею - 12,2 кв. м. Загальною площею 21,2 кв. м.

Комору у підвалі площею 8,5 кв. м. залишено у спільній власності сторін.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних частин квартири у розмірі

198 712,65 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ураховуючи, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду складено 18 травня 2021 року, останнім днем на її касаційне оскарження було

17 червня 2021 року, а касаційна скарга, згідно відомостей конверту, подана

09 липня 2021 року.

Касаційна скарга містить клопотання по поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване посиланням на те, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявниця отримала 09 червня 2021 року. На підтвердження зазначеного надала відомості АТ «Укрпошта» щодо поштового відправлення зі шктрихкодовим ідентифікатором «438».

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Зазначені заявницею причини пропуску строку не можна вважати поважними, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Надані ОСОБА_1 відомості АТ «Укрпошта» щодо поштового відправлення зі шктрихкодовим ідентифікатором «438» не є належним доказом отримання заявницею оскаржуваної постанови, оскільки, неможливо встановити що саме направлялося зазначеним відправленням, адресанта та адресата. Належним доказом дати отримання оскаржуваної постанови, зокрема може бути розписка, довідка з суду, конверт тощо.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду касаційної інстанції з клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження, зазначити поважні причини пропуску строку та надати докази на їх підтвердження.

У порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявниця належно не обгрунтувала підстави (підстав) визначених статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) на якій (яких) подається касаційна скарга.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги встановлено статтею 392 ЦПК України.

За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено визначені статтею 389 ЦПК України підставу (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підставами для відкриття касаційного провадження заявниця зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) та підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа має виняткове значення для заявниці).

Посилаючись на наявність підстав для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 , не вказала норму матеріального права яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій та щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Верховний Суд роз`яснює заявниці, що посилаючись на зазначену підставу для відкриття касаційного провадження, вона повинна зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробив апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_9 на те, що оскаржувані судові рішення підлягають касаційному оскарженню оскільки, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має для неї виняткове значення (підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), не дають підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки справа № 463/1213/15-ц, не є малозначною в силу вимог закону і такою судами не визнавалася.

Ураховуючи наведене, заявниці необхідно подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції із уточненням підстав касаційного оскарження судових рішень та їх належним обґрунтуванням відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, зазначивши у касаційній скарзі конкретний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК на підставі якого (яких) подається касаційна скарга.

За змістом пункту першого частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України за подання касаційної скарги не сплачено судовий збір.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654,00).

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги становить 7 308,00 (3 654,00*200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055).

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 30 серпня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик