Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 207/3699/19

провадження № 61-11907ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотей-Моноліт» про стягнення заборгованості із заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотей-Моноліт» (далі - ТОВ «Хотей-Моноліт») про стягнення заборгованості із заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог, які зменшувалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що 12 листопада 2018 року її, відповідно до наказу № 07, було прийнято до ТОВ «Хотей-Моноліт» на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи за сумісництвом. Відповідно до наказу від 23 жовтня 2019 року № 07 її було звільнено з займаної посади згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України за згодою сторін з 23 жовтня 2019 року. Відповідачем не виплачувалась їй заробітна плата, починаючи з 01 лютого 2019 року. Внаслідок цього, станом на теперішній час, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість із заробітної плати у розмірі 18 453,31 грн, виходячи з наступного розрахунку: 50 620,82 грн - 9 111,75 грн - 759,31 грн - 8 796,45 грн - 13 500,00 грн = 18 453,31 грн, де: 50 620,82 грн - загальний розмір нарахованої відповідачем заробітної плати за період з 12 листопада 2018 року по 23 жовтня 2019 року включно; 9 111,75 грн - сума податку з доходів фізичних осіб за ставкою 18 %; 759,31 грн - сума військового збору за ставкою 1,5 %; 8 796,45 грн - сума заробітної плати, перерахованої відповідачем на картку; 13 500,00 грн - сума заробітної плати, виплаченої відповідачем через касу. Відповідач систематично порушує чинне законодавства України щодо строків виплати заробітної плати та інших сум, що належать до виплати у день звільнення та не бажає сплачувати заборгованість у добровільному порядку. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 18 453,31 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодилася з висновками суду першої інстанції та виходила із того, що доводи апеляційної скарги не суттєві та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

У липні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових сум визначається сумою, яка стягується.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 18 453,31 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема заявник зазначає, що справа має фундаментальне значення для формування практики, оскільки судами при розгляді справи не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо неналежності експертного висновку, викладену у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження 14-270цс19), а ця позиція покладена в основу багатьох судових рішень.

Зазначені доводи Верховний Суд відхиляє, з урахуванням того, що у наведеній заявником постанові суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини справ. Тому неврахування судами вказаної позиції Великої Палати Верховного Суду не може стати підставою для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що у цій малозначній справі наявні підстави, визначені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотей-Моноліт» про стягнення заборгованості із заробітної плати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик