Провадження № 2/760/9240/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2021 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( АДРЕСА_1 ) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» /далі - Страхова компанія/ (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32А), приватного підприємства - фірма «Торгбуд-Сервіс» /далі - Підприємство/ (35700, Рівненська область, Здоблунівський район, м. Здолбунів, вул. Шкілька, 30А), третя особа: ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / ( АДРЕСА_2 ), про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позов та його обґрунтування (а.с. 1-7)

23.12.2020 від ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява до ПАТ «СК «Українська страхова група», ПП фірма «Торгбуд-Сервіс», в якій позивач просить суд:

- стягнути з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 вартість матеріального збитку в розмірі 30 320,61 грн.;

- стягнути з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 пені, індексу інфляції та 3% річних в розмірі 6 188,34 грн.;

- стягнути з ПП фірми «Торгбуд-Сервіс» на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 2 000,00 грн.;

- стягнути з ПАТ «СК «Українська страхова група», ПП фірма «Торгбуд-Сервіс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.11.2019 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Corolla з державним номерним знаком НОМЕР_1 та транспортним засобом Opel Vivaro, державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4671017 від 07.03.2019.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 06.12.2019 справа № 569/21656/19 ДТП сталось внаслідок здійснення водієм ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Так, внаслідок ДТП позивачу, як власнику транспортного засобу Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 завданий матеріальний збиток, який згідно ремонтної калькуляції № 0196 від 14.11.2019 становить 60 954,65 грн.

ПАТ «СК «Українська страхова група» виплатила позивачу 27 593,46 грн.

Позивач наполягає на тому, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» невірно розрахувала розмір страхового відшкодування, не врахувавши, що згідно калькуляції № 0196 від 14.11.2019 завданий позивачу матеріальний збиток становить 60 954,65 грн.

На підставі наведеного, позивач наводить свій розрахунок страхового відшкодування:

«60 954,65 (вартість матеріального збитку, згідно калькуляції № 0196 від 14.11.2019 по ТЗ Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 ) - 28634,04 грн. (вартість матеріального збитку у відповідності до дослідження спеціаліста авто товарознавця № 068 E SOS_-07) = 32 320,61 грн.

32 320,61 - 2 000,00 грн (франшиза у відповідності п. 5 Полісу ОСЦПВ №АМ/4671017, згідно відомостей наданих відповідачем із листа від 17.02.2020 вих. №ГО-ЦВ-26/7) = 30 320,61 грн.»

Виходячи із наведеного розрахунку позивач стверджує, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 30 320,61 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» позивач нарахував до стягнення з відповідача-1 пеню у сумі 4 501,50 грн за період з 10.01.2020 по 21.12.2020, 3% річних у сумі 862,00 грн за період з 10.01.2020 по 21.12.2020, інфляційні втрати у сумі 824,84 грн за період січень 2020 року по грудень 2020 року.

Водночас позивач зазначає, що ПП фірма «Торгбуд-Сервіс» не відшкодувало йому франшизу у сумі 2 000,00 грн., у зв`язку з чим і заявив вимогу про стягнення з відповідача-2 франшизи у сумі 2 000,00 грн.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. (а.с. 37).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31.12.2020 позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Щодо правової позиції відповідачів та третьої особи

18.02.2021 від ПАТ «СК «Українська страхова група» до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на позов обґрунтований тим, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вважає, що пред`явлення позивачем вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Крім того, наголошує на тому, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодовувати саме винна особа в ДТП, а не страхова компанія.

ПАТ «СК «Українська страхова група» стверджує, що посилання позивача на калькуляцію № 0196 від 14.11.2019, як на доказ розміру збитку є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 19.09.2019 у справі №753/21177/16-ц вказав, що рахунки та акти виконаних робіт надані СТО, ремонтна калькуляція, тощо не є належним та допустимим доказом у справі.

19.02.2021 від ОСОБА_2 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просить суд відмовити в задоволенні позову.

Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач безпідставно посилається на Ремонтну калькуляцію № 0196 від 14.11.2019, оскільки для визначення вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, позивачу було необхідно провести товарознавчу експертизу, висновок якої був б належним та допустимим доказом, який би підтверджував дійсний розмір завданого збитку.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що позивач безпідставно залучив ПП фірма «Торгбуд-Сервіс» в якості відповідач- 2, оскільки вказане підприємство відношення до ДТП та транспортних засобів, що були пошкодженні внаслідок ДТП, не має.

Також, звертає увагу суду на те, що згідно постанови Рівненського міського суду Рівненської області до адміністративної відповідальності притягнуто водія автомобіля Opel Vivaro, д.н.з НОМЕР_2 , а у скріні з офіційного сайту МТСБУ, що долучений до позову додатком № 4 вказано, що відповідний страховий поліс має автотранспортний засіб Opel Vivaro, д.н.з НОМЕР_3 .

16.03.2021 від ПП фірма «Торгбуд-Сервіс» до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Такий відзив на позов обґрунтований тим, що матеріали справи не містять відомостей про те, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем-2.

Окрім того, звернув увагу суду на те, що матеріали справи не містять і самого полісу страхування цивільно-правової відповідальності, а тому встановити чи дійсно він був укладений з ПП фірма «Торгбуд-Сервіс» чи з іншою особою не можливо.

На підставі наведеного вважає, що суму франшизи у розмірі 2 000,00 грн має відшкодувати саме ОСОБА_2 , як особа, яка винна у скоєнні ДТП.

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 13.11.2019 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу Opel Vivaro, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно договору (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4671017 від 07.03.2019 (а.с. 63).

Відповідно до договору (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4671017 від 07.03.2019 (а.с. 63):

-строк дії з 07.03.2019 по 06.03.2020 включно (пункт 3);

-страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю, здоров`ю - 200 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн (пункт 4);

-страхувальник ОСОБА_2 (пункт 6);

-забезпечений транспортний засіб Opel Vivaro, номерний знак НОМЕР_2 (пункт 7).

ПАТ «СК «Українська страхова група» отримала від ОСОБА_2 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22.11.2019 (а.с. 64-65) та пояснення щодо обставин настання події (а.с. 66).

Власником транспортного засобу Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 (а.с. 20).

В подальшому ПАТ «СК «Українська страхова група» отримала від ОСОБА_1 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 21.11.2019 (а.с. 67-68) та схему дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 69).

Після того, ПАТ «СК «Українська страхова група» отримала від ОСОБА_1 заяву про виплату страхового відшкодування від 28.11.2019 (а.с. 70).

21.11.2019 ПАТ «СК «Українська страхова група» в порядку п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оглянуло пошкоджений транспортний засіб та склало протокол огляду транспортного засобу (а.с. 91-92).

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.12.2019 у справі № 569/21656/19 визнано винним ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ухвалено застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн (а.с. 11).

Згідно ремонтної калькуляції № 0196 від 14.11.2019 (а.с. 85-89) вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 62 185,96 грн.

17.01.2020 було складено Дослідження спеціаліста авто товарознавця № 068 E SOS_-07 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу (а.с. 71-84).

Так, відповідно до Дослідження спеціаліста автотоварознавця № 068 E SOS_-07 від 17.01.2020, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає (без ПДВ) 28 634, 04 грн.

Згідно страхового акту № ГО-ЦВ-26 від 10.01.2020 розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті ОСОБА_1 становить 27 593,43 грн (а.с. 99).

10.01.2020 ПАТ «СК «Українська страхова група» сплатила позивачу страхове відшкодування у сумі 27 593,43 грн, що підтверджується скріном з програми приват24 по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 10).

14.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою (а.с. 34), в якій зазначав, що 10.01.2020 отримав страхове відшкодування у сумі 27 455,00 грн та вказував, що не згодний з таким розміром страхового відшкодування, оскільки на ремонт пошкодженого транспортного засобу витратив 56 493 грн, у зв`язку з чим просив переглянути розмір страхового відшкодування.

В подальшому ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулась до ОСОБА_1 з листом № ГО-ЦВ-26/7 від 17.02.2020 (а.с. 98), в якому повідомила позивача про те, що вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 28 634,04 грн. Відповідно до умов п. 5 полісу АМ-4671017 від 07.03.2019 встановлено франшизу у розмірі 2 000,00 грн. Отже, сума страхового відшкодування складає 28 634,04 - 2000,00 = 26 634,04 грн. Однак, 10.01.2020 ПАТ «СК «Українська страхова група» помилково сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 27 593,43 грн. На підставі наведеного, просила позивача повернути помилково перераховані кошти у розмірі 959,39 грн.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПАТ «СК «Українська страхова група» в якій зазначив, що не згодний з дослідженням № 068 E SOS_-07 від 17.01.2020, оскільки на ремонт транспортного засобу витратив 56 493 грн (а.с. 32).

Також, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» з листом від 11.12.2020, в якому вимагав надати належним чином завірені копії документів на підставі яких визначено страхове відшкодування у розмірі 28 634,04 грн, а саме: дослідження спеціаліста автотоварознавця № 068 E SOS_-07 від 17.01.2020 аварійного комісара ОСОБА_3 , акту огляду автомобіля Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , калькуляції до дослідження № 068 E SOS_-07 від 17.01.2020, а також у цифровому вигляді фотографії пошкодженого автомобіля Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с. 29).

Норми права, які застосував суд та мотиви суду

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування» до них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Разом з тим, ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20).

Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19).

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16 зазначив, що пред`явлення позивачем вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлюваного ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У постанові Верховного Суду від 28.10.2019 у справі № 591/746/16-ц (провадження № 61-24711св18) зазначено, що ст.ст. 11, 33 ЦПК України передбачено, що заміна неналежного відповідача судом можлива лише як результат вирішення клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Суд не наділений самостійним правом без відповідного клопотання позивача здійснювати заміну первісного відповідача або залучати в якості співвідповідача іншу особу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Суд враховує, що предметом спору даної справи є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача, стягнення пені, 3% та інфляційних втрат та стягнення франшизи.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина дорожньо-транспортної пригоди, наявність вини третьої особи та отримання позивачем суми страхового відшкодування від відповідача у розмірі 27 455,46 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 вартості матеріального збитку в розмірі 30 320,61 грн, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем вірно заявлено вимогу про стягнення матеріального збитку в розмірі 30 320,61 грн саме до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», оскільки розмір матеріальної шкоди, яку просить позивач стягнути з відповідача-1 знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика.

Однак, суд зазначає, що вказана позовна вимога неналежним чином обґрунтована та доведена.

Доводи позивача про те, що висновок Дослідження спеціаліста автотоварознавця №068 E SOS_-07 (а.с.73-84) про оцінку вартості розміру збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 17.01.2020 не є належним та допустимим доказом у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Позивачем не було надано суду висновку експерта автотоварознавця, яким би міг спростовуватися висновок Дослідження спеціаліста автотоварознавця № 068 E SOS_-07.

Крім того, позивачем не заявлялись клопотання про призначення судової експертизи в межах даної справи.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідачем не доведено необґрунтованості чи суперечності висновку Дослідження спеціаліста автотоварознавця №068 E SOS_-07 іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.

Щодо тверджень позивача про те, що розмір матеріальної шкоди має визначитись на підставі ремонтної калькуляції № 0196 від 14.11.2019 (а.с. 85-89) суд зазначає, що такі доводи є помилковими, оскільки розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатись виключно звітом (актом) про оцінку майна.

Крім того, суд зазначає, що у скріні з офіційного сайту МТСБУ вказано, що відповідний страховий поліс має транспортний засіб з державним номерним знаком НОМЕР_3 (а.с. 12).

Водночас, відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 06.12.2019 у справі № 569/21656/19 (а.с. 11) до адміністративної відповідальності притягнуто водія транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Також суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що останній дійсно витратив 60 954,65 грн на відновлювальний ремонт пошкодженого у ДТП транспортного засобу. Так, позивачем не подано суду жодних квитанцій, чеків чи будь-яких інших доказів, що б підтверджували б сплату зазначеної суми.

Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

На підставі наведених норм законодавства та правових позицій Верховного Суду, суд прийшов висновку, що відповідачем вірно визначено розмір страхового відшкодування на підставі Дослідження спеціаліста автотоварознавця №068 E SOS_-07, тобто з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, та розраховано страхове відшкодування без врахування ПДВ у розмірі 26 634,04 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ПАТ «СК «Українська страхова група» пені у сумі 4 501,50 грн. за період з 10.01.2020 по 21.12.2020, 3% річних у сумі 862,00 грн. за період з 10.01.2020 по 21.12.2020, інфляційні втрати у сумі 824,84 грн. за період січень 2020 року по грудень 2020 року, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними від вимоги про стягнення матеріального збитку, в задоволені якої суд відмовив.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ПП Фірми «Торгбуд-Сервіс» на користь ОСОБА_1 франшизи у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає, що вона заявлена до неналежного відповідача.

Так, згідно з ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно з п. 5 Полісу № АМ/4671017 від 07.03.2019 франшиза становить 2 000,00 грн.

На підставі наведено, з позовними вимоги про стягнення франшизи випадку слід було звертатись до винуватця ДТП ( ОСОБА_2 ), проте відповідну особу позивач на власний розсуд визначив лише як третю особу у справі.

Позивач клопотання про заміну відповідача на належного відповідача до суду не подав. Суд не наділений самостійним правом без відповідного клопотання позивача здійснювати заміну первісного відповідача або залучати в якості співвідповідача іншу особу.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення франшизи у сумі 2 000,00 грн.

На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, пені, 3% річних, інфляційних втрат та франшизи.

Висновок суду

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи, що у задоволені позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич