28.07.2021 Єдиний унікальний номер 205/6403/21
Провадження № 6/205/266/21
УХВАЛА

28 липня 2021 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, розглянувши подання Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про примусове входження до нежитлових приміщень,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2021 року до суду надійшло подання Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про примусове входження до нежитлових приміщень на території ТОВ «Ренола» за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 80Ж.

В обґрунтування зазначеного подання заявник посилається на те, що на виконанні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № 64904398 з виконання:

-виконавчого напису № 437, виданого 07.07.2020 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 680000,00 грн. (ВП 62973684);

-виконавчого листа № 199/2724/20 від 13.03.2021 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 8800,00 грн. (ВП54899985);

-виконавчого листа № 199/2724/20 від 13.03.2021 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики, укладеним 17.06.2015 року (ВП 65346084).

За вказаними виконавчими провадження боржником є ОСОБА_1 . Згідно заяв стягувача майно боржника знаходиться в закритих приміщеннях ТОВ «Ренола» за адресою: АДРЕСА_1 , керівником якого є боржник ОСОБА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали подання, вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Пунктом 13 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Звертаючись до суду з вищевказаним поданням, державним виконавцем не надано відомостей про те, що боржник належним чином був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, про необхідність вчинення дій щодо доступу до нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . В матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до нежитлових приміщень.

Крім того, матеріали подання не містять інформації про власника нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні подання відмовити, оскільки відсутні підстави для примусового проникнення у зазначені нежитлові приміщення.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 9, 30 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про примусове входження до нежитлових приміщень відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. В разі, якщо ухвала була постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, то вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Басова