Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2482/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 34 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м.Житомирі цивільну справу № 278/2482/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів за апеляційною скаргою представника фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомир,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2019 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір підряду на будівництво № 11/02/19, відповідно до якого ним було передано ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 49 424, 00 грн. Проте, постановою Херсонського апеляційного суду від 16.07.2020 у справі № 650/1400/19 зазначений вище договір підряду на будівництво № 11/02/19 від 11.02.2019 року визнано нікчемним. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути отримані кошти за вказаним вище договором. Враховуючи наведене, просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 49 424, 00 грн, 1 848, 69 грн інфляційних витрат та 2, 295,13 грн - 3% річних за весь час користування відповідачем безпідставно набутими коштами.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ФОП ОСОБА_2 49 424, 00 грн та 775, 72 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що постановою Херсонського апеляційного суду від 16.07.2020 року у справі № 650/1400/19 договір підряду № 11/02/19 від 11.02.2019 предметом якого є будівництво дерев`яної будівлі, як окремої будівлі на земельній ділянці, належній ОСОБА_4 визнано нікчемним, оскільки спрямований на порушення конституційних прав і свобод ОСОБА_4 . При цьому, наслідків визнання правочину не застосовано. Зазначає, що позивачем із власного волевиявлення було сплачено 49 424,00 грн як аванс, який був спрямований на купівлю деревини, матеріалу для монтажних робіт та оплату праці працівників з обробки деревини по циклюванню, по різці брусу по розмірах проекту будинку, перед монтажне збирання / розбирання конструкції для перевірки якості виконання проектних розрахунків, супутні роботи та інше в період червень липень 2019 року. Звертає увагу, що ФОП ОСОБА_2 було здійснено ряд дій на виконання умов укладеного договору підряду на будівництво № 11/02/19 від 11.02.2019 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що договір підряду на будівництво № 11/02/19 від 11.02.2019 визнано нікчемним судовим рішенням. У зв`язку з цим, сплачені позивачем за цим договором кошти підлягають поверненню, як безпідставно набуті відповідачем ФОП ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач безпідставно набув грошові кошти, оскільки договір підряду на будівництво № 11/02/19 від 11 лютого 2019 року визнано нікчемним.

Судом встановлено, що 11 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір підряду на будівництво № 11/02/19. Відповідно до умов укладеного договору, відповідач забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання комплексу будівельно монтажних робіт з будівництва дерев`яної конструкції, як окремої будівлі, на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту та розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.3.1. укладеного договору, закріплено перелік робіт та умови, що визначають обсяг та характеристики кінцевого продукту. У 1.4. договору закріплено, що підрядник виконує роботи власними силами та з власних матеріалів. Замовник у свою чергу зобов`язується забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти виконані роботи та сплатити їх повну вартість відповідно актів виконаних робіт та умов договору.

Договором підряду на будівництво № 11/02/19 від 11.02.2019 сторонами погоджено термін виконання робіт, а також суму договору та порядок розрахунку.

На виконання умов п. 4.4. позивачем, відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 15.02.2019 було сплачено 49 424, 00 грн.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 16.07.2020 року у справі № 650/1400/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину договір підряду на будівництво № 11/02/19 від 11.02.2019 визнано нікчемним та відмовлено у застосуванні наслідків недійсності правочину.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Правові наслідки недійсності правочину передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Підставою сплати позивачем коштів на користь ФОП ОСОБА_2 , був договір підряду на будівництво № 11/02/19, який визнаний нікчемним, тобто підстава набуття коштів ФОП ОСОБА_2 відпала.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку із нікчемністю договору підряду на будівництво № 11/02/19 від 11 лютого 2019 року підлягають застосуванню правові наслідки недійсності правочину, а саме ФОП ОСОБА_2 повинен повернути ОСОБА_1 грошові кошти, одержані на виконання цього правочину, у зв`язку з чим, задовольнив позов в цій частині.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржувалося.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач поніс витрати на придбання будівельних матеріалів на виконання договору підряду на правильність судового рішення не впливає. Факт придбання ФОП ОСОБА_2 будівельних матеріалів, не звільняє останнього від обов`язку повернути ОСОБА_1 кошти, отримані за нікчемним договором.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 січня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді