Справа № 161/8370/20
Провадження № 2/161/74/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю міста Луцька. Вказану квартиру свого часу отримала ОСОБА_8 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. На теперішній в цій квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 (син ОСОБА_8 ), ОСОБА_1 (невістка ОСОБА_8 ), ОСОБА_4 (онука ОСОБА_8 ), ОСОБА_5 (донька ОСОБА_8 ), ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_5 ) та їх діти ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Позивач вказує, що впродовж тривалого часу в цій квартирі фактично проживає вона з чоловіком ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 . З часу смерті ОСОБА_8 договір найму житла ні з ким не переукладався, особовий рахунок за квартирою по АДРЕСА_1 залишається відкритим на ім`я покійної ОСОБА_8 . Всі відповідачі з 2013 року у вказаній квартирі не проживають, не проявляють жодного інтересу до цього житла та не приймають участі в його утриманні, обслуговуванні. Збереження реєстрації відповідачів в квартирі негативно впливає на реалізацію права її сім`ї на призначення житлової субсидії, внаслідок чого вона змушена сплачувати надмірні витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Відсутність відповідачів за місцем реєстрації не зумовлена поважними причинами, адже вони добровільно змінили місце проживання, маючи у власності інше житло.

З огляду на наведене та на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, позивач просить визнати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 08 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11 березня 2021 року закрито провадження у справі в частині вимог до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позов в частині вимог до ОСОБА_2 підтримала. Додатково зазначає, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час не проживає за місцем реєстрації, не проявляє жодного інтересу до цієї квартири та не має там особистих речей. Будучи повідомленим про розгляд цієї справи, відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог. А тому, позивач просить позов в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи є письмові пояснення відповідача, в яких він заперечує позов та вказує, що його відсутність за місцем реєстрації зумовлена тим, що він працює за кордоном.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що станом на 30 квітня 2020 року за наявними відомостями Реєстру Луцької міської територіальної громади до складу зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Наведене підтверджується довідкою адміністратора департаменту ЦНАП у м. Луцьку від 30 квітня 2020 року (а.с. 8).

Відповіддю № 151 від 03 червня 2020 року на адвокатський запит Житлово-комунальне підприємство №7 повідомляє, що по квартирі АДРЕСА_2 відсутні будь-які чинні письмові правочини, укладені між підприємством та власниками/квартиронаймачами вказаної квартири. Ордер на житлове приміщення згідно з актом інветаризації технічної та будівельної документації на житлові будинки при передачі з балансу ЖКП №6 на баланс ЖКП №7 від 29 грудня 2014 року згідно рішення Луцької міської ради №66-21 від 26 листопада 2014 року підприємству не передавався. Особовий рахунок відкритий на ОСОБА_8 (а.с. 52).

З наданих учасниками процесу пояснень та наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що основними квартиронаймачами квартири за адресою: АДРЕСА_1 були ОСОБА_9 з дружиною ОСОБА_8 , які померли.

В ході перевірки, здійсненої Луцьким відділом поліції ГУНП у Волинській області, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4 . Також встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з 2013 року за вищевказаною адресою не проживають, хоча значаться зареєстрованими (а.с. 9).

Згідно зі статтею 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК УРСР).

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами той факт, що відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, втратив інтерес до вказаного житла, за місцем реєстрації не з`являється.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою чи проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад законодавчо встановлені строки, наявність між сторонами домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Третя особа: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Дата складення повного тексту рішення 19 березня 2021 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк