Справа № 211/997/21
Провадження № 2/211/1450/21
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
30 липня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, Дніпропетровська обласна прокуратура, Одеська обласна прокуратура, Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головне управління Національної поліції в Одеській області, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування,
При транспортуванні до м. Кривого Рогу, автомобіля виявлено, що він несправний, тому, з метою виявлення несправностей, їх оцінки, транспортний засіб на сервісному центрі «Тойота» оглянутий та протестований, було виявлено багато несправностей. Зі слідчим була домовленість про призначення товарознавчої експертизи (така експертиза вже проводилася, але без огляду автомобіля - предмету дослідження), та встановлення збитків через неналежну експлуатацію автомобіля ОСОБА_6 . Однак, цього не було зроблено, так як слідчого Носевич O.A. направили у відрядження, а кримінальне провадження тривалий час знаходилося, без руху, у виконуючого обов`язки начальника слідчого відділення Довгинцівського РВ Єфремова Д.С. На цей час органу досудового розслідування було відомо, що ОСОБА_5 , з метою збагачення, за підробною довіреністю, зняв з реєстрації та незаконно продав її автомобіль іншим особам, тобто органу досудового розслідування було відомо, що майно вибуло з її власності поза її волею. Однак в неї виникли сумніви, щодо належного досудового розслідування та виконання всіх процесуальних дій, так як, кримінальна справа була порушена ще в березні 2015 року, а з клопотанням про розшук та арешт автомобіля до суду було направлено лише наприкінці 2015 року і то після її неодноразових скарг. Через 2-3 дні після того, як автомобіль був доставлений з м. Одеса до Довгинцівського РВ м. Кривого Рогу, з метою забезпечення зберігання автомобіля, в лютому 2016 року нею був поданий до суду позов що до витребування майна із чудового володіння, та відновлення становища, що існувало до порушення, в якому вона просила витребувати від ОСОБА_7 належний їй автомобіль, передати автомобіль їй та визнати за нею право власності на вказаний автомобіль у зв`язку з тим, що автомобіль вибув з її власності поза її волею. Провадження за її позовом було відкрито 18.02.2016, за її заявою ухвалою суду від 26.02.2016 накладено арешт на автомобіль, тому на підставі ч. 12 ст. 100 КПК автомобіль повинен був зберігатися в поліції до набрання рішенням суду законної сили, та ніхто не мав права автомобіль віддавати ні їй, ні ОСОБА_7 на зберігання.
Ухвалою суду від 12 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до пункту другого частини першої статті 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу, за адресою його місця знаходження, направлено рекомендоване поштове відправлення на виконання ухвали суду від 12 березня 2021 року, яке представником Державної казначейської служби України отримано 24.03.2021, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому повідомленні, відзиву на позов не надійшло, відповідно до клопотання, представник відповідача просить розглянути справу без участі представника Управління Державної казначейської служби у м. Кривому Розі Дніпропетровської області за наявними матеріалами справи.
Оскільки відповідач на виконання положень частин п`ятої, сьомої статті 279 ЦПК України, проти розгляду справи в такому порядку заперечень суду не направив, ухвала суду чинна, відзив на позовну заяву відповідач суду також не надав, тому суд розглядає позовну заяву за наявними у справі матеріалами.
Стосовно заяви представника третьої особи Дніпропетровської обласної прокуратури про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, то суд вважає необхідним зазначити, що згідно пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 встановлений в розмірі 2270 гривень, а отже ціна позову не повинна перевищувати 567 500,00 грн. (250*2270,00 грн.). Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 388 405,00 грн., а отже ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідач не надав клопотання про перехід справи в розгляд за правилами загального провадження, а навпаки, до суду надійшло клопотання представника Державної казначейської служби України про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами справи, суд розглядає справу в порядку, встановленому ухвалою суду від 12 березня 2021 року.
Представник Третьої особи Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами. Відповідно до наданих суду письмових пояснень, державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області, відкрито виконавче провадження в АСВП № 57726277 з примусового виконання виконавчого листа № 211/3563/17, виданого 29.10.2018 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 суми шкоди у розмірі 390 405,22 грн., яке в подальшому було передано на виконання до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області. Під час здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням, державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника від 28.11.2018, а саме автотранспортного засобу TOYOTA CAMRY 3456, 2008 року, а також винесено постанову про арешт майна боржника від 23.01.2019 та направлено відповідні запити до ДФС України та Пенсійного Фонду України. Після виявлення нерухомого майна, зареєстрованого за боржником, а саме земельної ділянки, на підставі постанови про опис та арешт майна боржника від 12.04.2019, державним виконавцем було направлено заявку до Одеської філії ДП «Сетам» для подальшої реалізації вказаної ділянки. Проте листом від 28.08.2019 Одеська філія ДП «Сетам» повідомляла, що електронні торги з продажу вказаного арештованого майна не відбулись. Державним виконавцем здійснювались інші примусові дії з виконання судового рішення. Зазначено про те, що Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області є структурним підрозділом та юридичною особою, яка самостійно відповідає а своїми зобов`язаннями, а тому Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) безпідставно залучене до участі у справі в якості третьої особи.
Представник Офісу Генерального прокурора звернувся до суду з письмовими поясненнями, в обґрунтування яких зазначив, що відповідно до судових рішень, які набрали законної сили та на які посилається ОСОБА_1 , зокрема рішення суду від 21.08.2018 по справі № 211/3563/17, судом встановлено, що саме ОСОБА_7 не виконано рішення суду щодо повернення автомобіля позивачу, який ОСОБА_7 був переданий на зберігання та саме діями ОСОБА_7 було спричинено шкоду ОСОБА_1 . Наведені обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, засвідчують, що порушення інтересів позивача мали місце внаслідок дій ОСОБА_7 без будь-якого зв`язку з діями чи рішеннями держави України в особі органів досудового розслідування та прокуратури України. Позивач належних та допустимих доказів незаконності (протиправності) дій чи бездіяльності органів досудового слідства чи прокуратури, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою, не надала, у зв`язку з чим не довела заподіяння їй такої шкоди саме цими органами. Позивачем визначено завдану їй матеріальну шкоду як вартість належного їй автомобіля, яку вже стягнуто з ОСОБА_7 на підставі рішення суду від 21.08.2018 у справі № 211/3563/17, однак ОСОБА_1 не позбавлена реальної можливості отримати вартість належного їй автомобіля в розмірі 388 405,00 грн. від ОСОБА_7 у ході виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначено, що оскільки розгляд справи не впливає на права та обов`язки Офісу Генерального прокурора, який не є учасником спірних правовідносин, позивачем залучено Офіс Генерального прокурора без будь-яких правових підстав.
У письмових поясненнях представник Дніпропетровської обласної прокуратури в якості заперечень проти вимог зазначив ті самі підстави, що й представник Офісу Генерального прокурора.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року, відкрито провадження по справі № 211/659/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало до порушення (а.с. 15-16).
Ухвалою суду від 29 лютого 2016 року по вказаній справі за клопотанням позивача накладено арешт на автомобіль марки Toyota Camry, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , шляхом заборони відчуження зазначеного рухомого майна, до вирішення спору в суді. Копію ухвали направлено до Сектору патрульної поліції КВП ГУ НП у Дніпропетровській області (а.с. 18-19 копія ухвали).
22 квітня 2016 року ОСОБА_12 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_7 на підставі наданої нею довіреності від 01.04.2016, отримав від працівників поліції на відповідальне зберігання автомобіль марки Toyota Camry ВИ8448 (а.с. 22,23 копії довіреності, розписки).
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 в рамках справи № 211/659/16-ц вилучено автомобіль марки Toyota Camry, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у ОСОБА_7 або іншої особи, яка користується автомобілем, з доставкою автомобіля до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на зберігання в Довгинцівське відділення поліції КВП ГУ НП в Дніпропетровській області, до вирішення спору в суді. Копію ухвали для виконання направлено до Довгинцівського відділення поліції КВП ГУ НП в Дніпропетровській області (а.с. 25-26 копія ухвали).
29.06.2016 до Київського ВП ГУ НП в Одеській області направлено постанову слідчого Довгинцівського відділення поліції КВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 29.06.2016 про доручення проведення слідчих дій на іншій території, відповідно до якої постановлено доручити працівникам Київського ВП проведення слідчих дій,а саме: з метою перевірки цілісності автомобіля, провести його огляд із застосуванням засобів фіксації (фотографування) (а.с. 34-35 копії постанови, супровідного листа).
На виконання зазначеного від ОСОБА_7 відібрано розписку, відповідно до якої спірний автомобіль перебуває у неї, вона ознайомлена, що на вимогу слідчого вона зобов`язується надати автомобіль для проведення слідчих дій та зберігати транспортний засіб до прийняття рішення по кримінальному провадженню (а.с. 36 копія розписки).
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року по справі № 211/659/16-ц, позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано в тому числі від ОСОБА_7 , як у добросовісного набувача, автомобіль марки Toyota Camry, 2008 року випуску, відновлено становище, яке існувало до порушення та визнано за позивачем право власності на спірний транспортний засіб (а.с. 41-46 копія рішення).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року по справі № 211/659/16-ц залишено без змін (а.с. 47-54 копія постанови).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року по справі № 211/3563/17, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 суму шкоди, пов`язаної з неповерненням майна та невиконання рішення суду, в розмірі 388 405,00 грн., та моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн (а.с. 55-61 копія рішення).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2019 року, задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність ТУ ДБР у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Зобов`язано уповноважену посадову особу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, внести відомості за заявою ОСОБА_1 від 01 жовтня 2019 року про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 62-64, 65 копії ухвали, витягу з ЄРДР).

Відповідно до відомостей з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, щодо примусового виконання виконавчого листа № 211/3563/17, виданого 29.10.2018 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_7 суми коштів у розмірі 390 405,00 грн., державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області, 23.01.2019 винесена постанова про арешт майна боржника. За інформацією з ДФС України та Пенсійного Фонду України, інформацію щодо доходів боржника не знайдено. За ОСОБА_7 зареєстровано лише земельна ділянка 2794 в садівничому товаристві, вартість якої 18 868,00 грн. та 1/4 частини квартири, яка перебуває в іпотеці за іпотечним договором № 1715 від 03.08.2007, на яку накладено арешти Київським районним судом м. Одеси та слідчим Приморського РВ ГУ МВС. Земельну ділянку виставлено на електронні торги, які 27.08.2019 не відбулися (а.с. 66-68 копія повідомлення).

За інформацією Прокуратури Одеської області (а.с.76-78), слідчим відділом Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000729 від 24.03.2015 щодо незаконного заволодіння належним ОСОБА_1 автомобіль марки Toyota Camry за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 289 КК України. Крім того, слідчим відділом Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002745 від 12.10.2017 щодо використання невстановленою особою підробленого документа під час зняття з реєстрації автомобіля марки Toyota Camry за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України. Постановою процесуального керівника від 23.03.2020, вищевказані кримінальні провадження об`єднано за № 0000729. Нагляд у формі процесуального керівництва здійснюється Роздільнянською місцевою прокуратурою. Крім того, СВ Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 від 04.01.2017, розпочатого на підставі ухвали слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу щодо незаконного передання автомобіля марки Toyota Camry особою, якій це майно було ввірено, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 388 КК України. Нагляд у формі процесуального керівництва здійснюється Одеською місцевою прокуратурою № 1. Станом на 09.04.2020 досудове розслідування у кримінальних провадженнях тривало.

Аналогічна інформація викладена в повідомленні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 31.03.2020 (а.с. 79-80).

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) ГУНП в Дніпропетровській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною четвертою статті 168 КПК України.

Порядком № 1104 визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Відповідно до статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За статтею 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

Разом з тим, відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного позову судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішення суду законної сили.

В даній справі суд вважає, що саме орган досудового розслідування допустився дій, які зумовили повернення майна позивача іншій особі, у зв"язку з чим, позивач зазнала матеріальної шкоди.

Треті особи, надаючи письмові пояснення, посилались на обов"язковість виконання ухвали суду від 31.03.2016 року про скасування арешту майна, якою дійсно, задоволено заяву ОСОБА_7 , скасовано арешт автомобіля та ухвалу направлено для негайного виконання Довгинцівському відділенню Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Разом з тим, суд вважає слушними доводи позивача, що слідчий Довгинцівськоого відділення Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, подаючи заяву до слідчого судді про розгляд справи у відстуність та зазначаючи, що не заперечує проти клопотання, по справі проведені всі необхідні слідчі дії, таким чином сприяв скасуванню арешту майна.

Так, через деякий час інший слідчий знову подає клопотання про арешт майна, і як слідує з ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09.03.2017 року про накладення арешту на автомобіль марки Toyota Camry, з клопотанням звертається слідчий в рамках кримінального провадження № 0000729 від 24.03.2015 (тобто цього ж самого) щодо незаконного заволодіння належним ОСОБА_1 автомобілем. При цьому клопотання слідчий обгрунтовує метою повного, об"єктивного розслідування даного факту та встановлення всіх обставин данного кримінального правопорушення, збереження речових доказів, яким є автомобіль, крім того, автомобіль є предметом кримінального правопорушення, і майном, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.

За результатом розгляду вказаного клопотання слідчий суддя задовольнив клопотання та знову 09.03.2017 наклав арешт на автомобіль разом з ключем від замку живлення з забороною права користування та відчудження до остаточного прийняття рішення по даному кримінальному провадженню, місцем зберігання визначено територію Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Отже, з матеріалів справи слідує, що орган досового розслідування - Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області- визнавав автомобіль речовим доказом, предметом кримінального правопорушення. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження розпочато 24.03.2015 року (а.с. 14 - витяг з ЄРДР), відомості про кримінальне провадження внесено до ЄРДР за фактом заволодіння автомобілем ОСОБА_13 шляхом шахрайства; звернення до суду знову з клопотанням про арешт майна після його скасування, також підтверджує передчасність висновків слідчого щодо відсутності необхідності арешту майна у заяві , поданій до суду при розгляді клопотання про скасування арешту майна.

Більш того, на момент передачі автомобіля ОСОБА_12 на підстави ухвали слідчого судді від 31.03.2016 про скасування арешту, в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу перебувала цивільна справа № 211/659/16-ц за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало. Отже, ОСОБА_7 була цивільним відповідачем, щодо речового доказу існував спір, та ухвалою суду у цій справі від 29.02.2016 року на автомобіль було накладено арешт. Отже до вирішення спору щодо належності речового доказу, орган досудового розслідування (службова особа Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області) повинен був зберігати його , відповідно до ч. 12ст. 100 КПК України.

Натомість автомобіль було передано ОСОБА_12 , - особі, яка відповідно до ч. 4 ст. 64-2 КПК України не мала повноважень представника третьої особи.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України № 475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є ГУНП в Дніпропетровській області, як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначила, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, представники третіх осіб не врахували, що спірні деліктні правовідносини виникли у зв`язку з втратою тимчасово вилученого майна, тобто, через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК. Тому Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Отже, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у вказаній справі, суд вважає, що з цих же підстав слід відхилити аналогічні заперечення третіх осіб у цій справі, так як вони аналогічні та витікають з прямого обов"язку уповноваженої службової особи органу досудового розслідування щодо збереження речових доказів у кримінальній справі.

З цих же підстав, суд відхидяє також пояснення третіх осіб щодо спричинення збитків ОСОБА_14 саме ОСОБА_7 , що встановлено рішенням суду та стягнення з неї збитків. Така позиція також викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду У справі № 915/935/18 від 27.03.2020 , в якій Верховний Суд зазначив, що спірні відносини виникли у звязку із неналежним виконанням слідчим своїх обов"язків та бездіяльністю. А отже суд вважає, що стягнення з ОСОБА_7 вартості автомобіля не позбавляєї ОСОБА_15 права заявити вимогу про відшкодування шкоди до відповідача у цій справі.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що розмір матеріальної шкоди на суму 388405 грн., завданої позивачу неналежним зберіганням речового доказу у кримінальній справі, доведено висновком екпсрета щодо вартості автомобіля у цивільній справі № 211/3563/17 та встановлена рішенням суду у цій справі за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про стягення грошових коштів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 388 405 грн.

Так як позивач, відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, то відповідно його слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280, 284-288 ЦПК України,суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державної казначейської служби України (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 6) за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 388 405 (триста вісімдесят вісім гривень чотириста п`ять) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 липня 2021 року

Суддя Н.Г.Середня