ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року

м. Черкаси

справа № 693/1029/19 провадження № 22-ц/821/470/21 категорія 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, у складі: головуючого судді Шимчика Р.В., дата складання повного тексту 21 грудня 2020 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 квітня і до її повноліття.

Згідно даного рішення Жашківського районного суду Черкаської області, 11 червня 2018 року було видано виконавчий лист, на підставі якого Жашківським районним відділом ДВС ГТУЮ у Черкаській області було відкрито виконавче провадження.

Відповідач недобросовісно сплачує аліменти, а тому станом на 01 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 28 498 грн. 02 коп., яка підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 57220655 від 04 липня 2019 року № 295, виданим Жашківським районним відділом ДВС ГТУЮ у Черкаській області.

За підрахунками позивача, виконаними на підставі інформації виконавчої служби позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, яка сумарно з квітня 2018 року по 30 червня 2019 року складає 54 452 грн. 73 коп.

У відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені може бути не більше 100 %.

Отже, на думку позивача з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 28 498 грн. 02 коп.

У зв`язку з вищевказаним позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2018 року по 30 червня 2019 року в розмірі 28 498 грн. 02 коп. та судові витрати на правничу допомогу в сумі 1 500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2018 року по 30 червня 2019 року в сумі 28 498 грн. 02 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розрахунок зі сплати аліментів № 295 від 04 липня 2019 року був проведений головним державним виконавцем по наявних, в матеріалах виконавчого провадження, документах станом на 01 липня 2019 року, оскільки боржником ОСОБА_2 не було виконано передбачені Законом та виконавчими документами зобов`язання щодо подачі декларації про доходи та майно.

Відхиляючи як доказ розрахунок заборгованості ОСОБА_2 № 7001 від 07 лютого 2020 року, суд мотивував свій висновок тим, що розрахунок № 295 від 04 липня 2019 року, з яким не згодний боржник з приводу законності нарахування заборгованості ним не оскаржувався, а тому суд позбавлений можливості перевірити його достовірність.

Суд встановив, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, нарахована сума пені сумарно перевищила 100 % заборгованості, тому суд зменшив її з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів та погодився із заявленою позивачем сумою 28 498 грн. 02 коп.

Сума сплачених витрат на правову допомогу в розмірі 1 500 грн. визнана доведеною, понесені витрати на оплату правової допомоги були доведені належними доказами, що подані до суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2020 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення, суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги як доказ розрахунок заборгованості станом на 01 січня 2020 року № 7001 від 07 лютого 2020 року.

Зазначив, що відповідно до вимог п. 13 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява датована 13 серпня 2019 року до районного суду надійшла та зареєстрована 20 серпня 2019 року, а розрахунок заборгованості зі сплати аліментів виконаний станом на 01 липня 2019 року. Тобто, на день звернення до суду з позовною заявою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, розрахунок заборгованості у відповідності до п. 13 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» вже був недійсним. Тому, беручи до уваги розрахунок заборгованості від 04 липня 2019 року, суд надав перевагу доказу, який не мав юридичної сили. Разом з тим, відповідачу був наданий розрахунок заборгованості станом на 01 січня 2020 року згідно якого вбачається, що заборгованість у нього відсутня. У даному розрахунку враховано всі квитанції зі сплати аліментів, що були надані ОСОБА_2 на адресу державного виконавця і розрахунок здійснено для пред`явлення як доказу до суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно вказаного рішення суду 05 червня 2018 року було видано виконавчий лист на підтвердження якого 17 вересня 2018 року Жашківським районним відділом ДВС ГТУЮ у Черкаській області відкрито виконавче провадження № 57220655.

Згідно з довідкою про розрахунок заборгованості № 295 від 04 липня 2019 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 28 498 грн. 02 коп.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до малозначних.

П. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є в тому числі справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Підстав для застосування положень ч.3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

За таких обставин дану справу призначено до розгляду в апеляційному суді в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заборгованості працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 Сімейного кодексу України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексу України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Перевіривши доводи скарги, Апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що відповідач не виконує свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач не надав ніяких доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини.

Крім того, суд першої інстанції дійшовши висновку, що між сторонами виник спір стосовно стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд зазначив, що довідка-розрахунок заборгованості Головного державного виконавця Іванова Л.В. про розмір заборгованості зі сплати аліментів не скасована, є чинною, тому взяв її до уваги для розрахунку пені від несплачених аліментів.

У матеріалах справи наявна довідка щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07.02.2020 року № 7001, в якій зазначено про відсутність заборгованості станом на 01.01.2020 року (а.с. 71, Т. 1).

Відповідно до п. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

У позовній заяві позивач вказала суму заборгованості за аліментами станом на 30 червня 2019 року 54452,73 грн. До позовної заяви вона додала розрахунок заборгованості за аліментами державного виконавця, станом на 01 липня 2019 року 28498,02 грн., а до суду звернулася з позовною заявою 20 серпня 2019 року.

Згідно з матеріалів справи відповідач надав докази про відсутність заборгованості по аліментах станом на 01 січня 2020 року, а саме довідку видану Головним державним виконавцем Іванова Л.В. про відсутність заборгованості за аліментами станом на 01.01.2020 року (а.с. 71, Т. 1).

Отже, суд першої інстанції не надав оцінку кожній наявній у матеріалах справи довідці з викладенням висновку, яку довідку бере до уваги і з яких мотивів.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 196 СК України неустойка (пеня) розраховується від суми несплачених аліментів, тому відповідна сума (заборгованість за аліментами) має бути встановлена судом з посиланням на докази у справі.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі 28498,02 грн., помилково визначив розмір заборгованості по аліментах.

Так, суд першої інстанції зазначив, що наданий представником відповідача адвокатом Зеленим Д.А. розрахунок № 7001 від 07.02.2020 року не може бути допустимим та приєднаним в якості доказу до матеріалів справи, оскільки розрахунок № 295 від 04.07.2019 року, з яким не згідний боржник ОСОБА_2 , з приводу законності і нарахування заборгованості ним не оскаржувався.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що довідка розрахунок заборгованості за аліментами, надана позивачем, датована 04 липня 2019 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 20 серпня 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі (п. 13 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження»), а тому даний доказ на час розгляду справи був не дійсний.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, на вказане уваги не звернув та, обчислюючи розмір неустойки, помилково виходив із того, що розмір заборгованості за аліментами становить 28498,02 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закон України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 вказаного закону);

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу (п.14 ч. 3 ст. 18 вказаного закону)

За змістом ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2018 року начальником відділу Жашківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Селецьким С.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 693/376/18 від 11.06.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника податків, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 173, Т.1).

Відповідно до повідомлення № 9760 від 17.09.2018 року начальник відділу Селецький С.М. на адресу сторін направив для виконання та для відома постанову про відкриття провадження від 17.09.2018 року (а.с. 172 Т. 1).

Також в матеріалах справи наявний виклик державного виконавця № 9761 від 17.09.2018 року, адресований ОСОБА_2 , яким зобов`язано останнього з`явитися до виконавця, надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа та достовірні відомості про матеріальний стан (а.с. 171,Т. 1).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази про те, чи отримали сторони, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дану постанову та чи отримував ОСОБА_2 виклик державного виконавця.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що виконавець вжив передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Разом з тим, в матеріалах справи є роз`яснення старшого державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по ВП № 57220655 відносно ОСОБА_2 та розрахунок заборгованості станом на 01.01.2020 року.

Як вбачається із наданого головним державним виконавцем Івановою Л.В. розрахунку заборгованості (а.с.191 на звороті Т.1) з серпня 2019 року (дата подачі позовної заяви) була заборгованість в розмірі 59 грн. Крім того, з розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 сплачує кожний місяць по 1000,00 грн., з листопада 2019 року по 1100 грн., а з березня 2020 по 1200 грн. Станом на червень 2020 року заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів відсутня.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд не виклав у судовому рішенні в достатній мірі мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Підсумовуючи приведені вище обставини справи та норми права, враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язати суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, параграф 23, від 18 липня 2006 року).

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції, яке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак