Справа № 216/2513/21
провадження №2/216/2095/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

в складі головуючого судді - Бутенко М. В.

за участю секретаря - Клименко О. В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально- Міської районної у місті ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Просить суд винести рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0611 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, проти позовних вимог не заперечувала, просила справу слухати без її участі, під час винесення рішення покладається на думку суду, просить винести об`єктивне рішення, за умов доведеності усіх обставин справи, про що подала заяву.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи:

Позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 20.09.1969 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження видане Центр-Міський р/б РАГС м. Кривий Ріг, актовий запис №994.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер вітчим чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть видане відділом реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 04.10.2004 року, актовий запис №1316.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт на все своє майно на чоловіка позивача - ОСОБА_2 , що підтверджено заповітом посвідченого 09.07.2002 року державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Уколовою Н.М.

Чоловік позивача - ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свого вітчима - ОСОБА_3 у вигляді житлового будинку з господарчими побудовами та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 й земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому чоловік позивача - ОСОБА_2 зареєстрував право власності на житловий будинок в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі №207-182, запис № 46072, який прийняв у спадщину та здав документи на оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловий будинок. Однак, державний акт на земельну ділянку отримати не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть видане Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 71.

Спадкоємцями першої черги після смерті чоловіка були позивач, як дружина померлого, та доньки - ОСОБА_4 й ОСОБА_5 . Доньки не бажали прийняти спадщину після смерті свого батька, а тому відмовились нотаріально від її прийняття на користь позивача.

Відтак, після смерті чоловіка, позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та 11.09.2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті - ОСОБА_2 , на спадкове майно: шлаколитовий, обкладений цеглою житловий будинок А-1 житловою площею 33,6 кв.м., загальною площею 49,2 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями: шлакоблокова літня кухня Б, шлаколитова вбиральня В, цегловий гараж Г, огорожа 1,2, водо колонка І, замощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на спадщину за законом видане Державним нотаріусом Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою 11.09.2008 року, спадкова справа №815, зареєстровано в реєстрі за №2-1859.

Право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 , в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 20.09.2008 року, номер витягу 20302284.

Про те, коли нотаріус видавала на ім`я позивача свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті чоловіка на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , то не повідомила позивача про те, що земельну ділянку їй слід оформляти окремо, оскільки її чоловік не встиг її оформити за життя на своє ім`я після смерті вітчима.

На даний час позивач бажає житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . подарувати своїй доньці, а тому, в березні 2021 року вони пішли з донькою до нотаріальної контори для оформлення договору дарування житлового будинку, однак при перевірці документів нотаріусом було повідомлено про те, що право на земельну ділянку на якій знаходиться житловий будинок та який позивач бажає подарувати доньці, не оформлено належним чином після смерті її чоловіка.

Державний Акт на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , виданий на ім`я батька чоловіка позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки чоловік ОСОБА_2 , прийняв у спадок але за життя не встиг її зареєструвати на себе та отримати відповідний Акт.

21.04.2021 року позивач звернулась до державного нотаріуса Першої Криворізької нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про оформлення спадкових прав на земельну ділянку після смерті чоловіка та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.04.2021 року, з якої слідує, що відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на її ім`я за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на спадкове майно.

Відповідно Звіту про експертну оцінку земельної ділянки прощею 0,0611 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , її вартість станом на 27.04.2021 року становить в розмірі 30550,00 грн.

Оскільки позивач звернулася до суду у зв`язку з неможливістю оформлення права на спадщину тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення.

Згідно вимог частини першої та другої статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до частини першої статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Такі ж вимоги містяться й у частині першій статті 377 ЦК України, згідно з якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Частиною третьої статті 152 ЗК України визначено, що захист громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до пункту шостого абзацу третього постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з п.п. 4.15, 4.18 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом три глави сьомої розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 грудня 2008 року за № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємця, який прийняв спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин суд вважає, що необхідно позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Позивач ОСОБА_1 не ставить перед судом питання щодо стягнення з відповідача на свою користь судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 200, 206 263-268 ЦПК України, керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 16, 328, 377,1218, 1223, 1255, 1261-1265 ЦК України, статтями 120, 152 ЗК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально- Міської районної у місті ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0611 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Дніпровський апеляційний суд через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя: М.В. Бутенко