У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2021 Справа №607/2173/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19 березня 2021 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , в тому числі на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0589, що розташована за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, село Дичків, загальною площею 0,2476 га., заборонивши відчуження вказаного майна. Також, накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що предметом спору є вимоги про припинення права власності на будинок, шляхом скасування рішення державного реєстратора. Вказує, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушеного права власності позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та може призвести до неможливості виконання судового рішення або значно ускладнить виконання такого судового рішення. В позовній заяві позивач стверджує, що відповідач протиправно, внаслідок злочинних дій набув право власності на будинок, оскільки у нього не було законної підстави для набуття права власності на будинок, так як ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 06.06.2007 року у справі 2-124/07 про визнання мирової угоди укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , містить очевидні ознаки підробки. З цих підстав просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, розглянувши заяву та долучені документи, приходить до наступних висновків.

Згідно із статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, видом забезпечення позову, серед іншого, визначено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії. При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань позивача вбачається, що предмет позову по даній справі є вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 16 005 доларів США (450 804, 83 грн.) за договором позики.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 на момент написання розписки, як гарантію його платоспроможності надав позивачу інформацію про належну йому земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0589, що розташована за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, село Дичків, загальною площею 0,2476 га.

Оцінюючи вказані обставини, суд доходить до висновку, що існує реальний ризик, що відповідачем вживатимуться дії щодо відчуження належного йому майна для подальшого унеможливлення та/або утруднення виконання рішення суду.

Тому, заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0589, що розташована за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, село Дичків, загальною площею 0,2476 га., заборонивши відчуження вказаного майна, підлягає до задоволення.

На думку суду саме такий вид забезпечення позову є співмірним, відповідає змісту заявлених позовних вимог, та установлено підстави, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження вищевказаним майном, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, що в свою чергу призведе до неможливості захисту законних інтересів позивача. Такий вид забезпечення позову не завдасть істотних негативних наслідків відповідачу.

Щодо такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду, то в цій частині заява не підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, позивач не надав доказів, які б підтверджували відомості про рахунки, суму грошових коштів та місце їх розміщення.

Відсутність відомостей про рахунки відповідача та його вартість не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Також, щодо такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, то в цій частині заява також не підлягає до задоволення, виходячи із того, що у поданій заяві позивачем не зазначено конкретного рухомого та нерухомого майна (окрім земельної ділянки), яке належить відповідачу, на яке б могло бути накладено арешт.

Таке майно і ризик його відчуження в контексті ускладнення виконання можливого рішення суду в заяві не зазначено й не обґрунтовано.

Зважаючи на це, суд доходить висновку, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, є неспівмірним з заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем не зазначено, яке рухоме та нерухоме майно (окрім земельної ділянки) знаходиться у власності відповідача, а також яка сума грошових коштів та на рахунках яких банків, належить відповідачу по справі, таким чином суд позбавлений можливості накласти арешт на майно або грошові кошти, які є невизначеними.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149-154, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0589, що розташована за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, село Дичків, загальною площею 0,2476 га., заборонивши відчуження вказаного майна.

Заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості, а саме земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0589, що розташована за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, село Дичків, загальною площею 0,2476 га.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома, а також до Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради та в Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області - для негайного виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 (три) роки з дня її постановлення.

Головуючий суддяВ. М. Позняк