ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року

м. Чернівці

справа № 713/49/21

провадження №22-ц/822/698/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ»

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року, головуючий у першій інстанції Кириляк А.Ю.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» у січні 2021 року звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Зазначало, що між Відкритим акціонерним товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 5 липня 2007 року №2007/840-МК/В/155.

Забезпечено виконання договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 іпотеки № МК/В/155/1, посвідченим приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. 5 липня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5127, договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 поруки від 5 липня 2007 року.

Вижницьким районним судом Чернівецької області видано судовий наказ від 27 жовтня 2008 №2-н-458/08, яким задоволено заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 94089,11 грн.

30 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_I_6 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за №1456, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуто права грошової вимоги за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , договором поруки, прав іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2

31 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» укладено договір про відступлення прав вимог за лотом №GL48N718070, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрований в реєстрі за №3239, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» набуто права грошової вимоги за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , договором поруки, прав іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 .

Наказ Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2008 року №2-н-458/08 не виконаний.

Просило замінити стягувача у справі 2-н-458/08 з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» у зв`язку з переходом до Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» прав Кредитора по кредитному договору від 7 травня 2007 року №2007/840-МК/В/155.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» про заміну стягувача задоволено.

Замінено стягувача у справі 2-н-458/08, з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» прав кредитора за кредитним договором від 7 травня 2007 року №2007/840-МК/В/155.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в апеляційній скарзі просить ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» про зміну стягувача відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що заміна стягувача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» є неможливою з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження. Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» не заявлялось вимоги про заміну стягувача у виконавчому листі.

Вказує, що дослідження обставин правонаступництва (доказів переходу права вимоги) є обов`язком суду. Виконавче провадження з виконання судового наказу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2008 року №2-н-458/08 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» грошових коштів в сумі 94089 грн. 11 коп. завершено 30 червня 2017 року на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що з огляду на сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання 30 червня 2020 року на момент укладення договору між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» від 30 липня 2020 року №GL48N718070_I_6 про відступлення прав вимоги, договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» від 31 серпня 2020 року №GL48N718070 про відступлення права вимоги, відсутня дійсна вимога, яка могла бути передана новому кредитору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення.

Зазначає, що заміна сторони виконавчого провадження можлива як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» від 31 серпня 2020 року №GL48N718070 про відступлення права вимоги є чинним, у матеріалах справи міститься копія платіжного доручення про проведення розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ».

Судовий наказ Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2008 року №2-н-458/08 про стягнення з ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) грошових коштів не виконаний.

Вважає, що пропуск строку пред`явлення наказу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2008 року №2-н-458/08 до виконання не є підставою для відмови у заміні сторони виконавчого провадження, оскільки може бути поновлений.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ», суд першої інстанції керувався положеннями п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.202, ч.1 ст.510, ч.1 ст.512, ч.1 ст.514, ч.1 ст.1077 ЦК України, ч.1 ст.37, ч.1 ст.442 ЦПК України, ч.1 ст.1, ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив з того, що заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 05 липня 2007 між Відкритим акціонерним товариство комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2007/840-МК/В/155.

05 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № МК/В/155/1, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5127.

Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 вчинено договір поруки 5 липня 2007 року.

Вижницьким районним судом Чернівецької області видано судовий наказ від 27 жовтня 2008 №2-н-458/08, яким задоволено заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 94089,11 грн.

30 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_I_6 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за №1456, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуто права грошової вимоги за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , договором поруки, прав іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2

31 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» укладено договір про відступлення прав вимог за лотом №GL48N718070, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрований в реєстрі за №3239, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» набуто права грошової вимоги за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , договором поруки, прав іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 змінив прізвище на ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Статтями 129, 129(1) Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частини перша, третя статті 431 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

У постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13зазначено, що «за змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін».

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У постанові від 03 листопада 2020 у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зазначила, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (пункти 74 та 75 постанови).

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу. Саме після відкриття однієї зі стадій господарського процесу і можуть бути досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах. Якщо після відкриття провадження за скаргою/заявою на судове рішення, поданою особою, яка вважає себе правонаступником позивача у спірних правовідносинах, буде встановлено, що така особа не набула прав та обов`язків правопопередника, суд своєю ухвалою закриває відповідне провадження на підставі визначеної процесуальним законодавством норми. У випадку коли ставиться питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні та скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, встановлення судом обставин відсутності переходу прав від правопопередника до правонаступника буде мати процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідної заяви. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису. Здійснення заміни учасника справи та сторони виконавчого провадження за межами відкритої стадії господарського процесу не є можливою (пункти 6.19-6.22, 6.28).

Отже, у разі відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою, крім випадків заміни боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (пункти 74 та 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20); здійснення заміни сторони у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження можливо лише, якщо строк пред`явлення наказу до виконання не сплив, крім випадків одночасного звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17; від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13; від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14; від 24.05.2021 у справі № 911/4460/21; від 30.07.2019 у справі № 5/128); у разі закінчення виконавчого провадження особа може заявити про заміну стягувача у справі, лише ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу (скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження), в межах якої будуть досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах (пункти 6.19, 6.28 постанови від 16.02.2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20)).

У постановах від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17; від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13; від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14; від 24.05.2021 у справі № 911/4460/21; від 30.07.2019 у справі № 5/128 Верховний Суд дійшов висновку, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача) неможлива, якщо заява про правонаступництво подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом.

Судом першої інстанції встановлено, що Вижницьким районним судом Чернівецької області видано судовий наказ від 27 жовтня 2008 №2-н-458/08, яким задоволено заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 94089 грн. 11 коп.

Відповідно до ч.1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За змістом ч.3 статті 431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Закон України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року, яка діяла на момент видачі судового наказу Вижницьким районним судом Чернівецької області від 27 жовтня 2008 №2-н-458/08, передбачав, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом одного року.

Указаний закон втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно з пунктами 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02 червня 2016 року, яка набрала чинності 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» не подано доказів переривання строку пред`явлення виконавчого документу судового наказу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2008 №2-н-458/08 до виконання та доказів поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в апеляційній скарзі визнаються обставини, що виконавче провадження з виконання судового наказу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2008 року №2-н-458/08 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» грошових коштів в сумі 94089 грн. 11 коп. завершено 30 червня 2017 року на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання 30 червня 2020 року на момент укладення договору між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» від 30 липня 2020 року №GL48N718070_I_6 про відступлення прав вимоги, договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» від 31 серпня 2020 року №GL48N718070 про відступлення права вимоги, відсутня дійсна вимога, яка могла бути передана новому кредитору.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14.

Отже, подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Здійснення заміни сторони у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження можливо лише, якщо строк пред`явлення наказу до виконання не сплив, крім випадків одночасного звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17; від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13; від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14; від 24.05.2021 у справі № 911/4460/21; від 30.07.2019 у справі № 5/128).

З огляду на встановлені у справі обставини спливу строку для пред`явлення судового наказу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2008 року №2-н-458/08 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» грошових коштів в сумі 94089 грн. 11 коп. до виконання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для заміни стягувача на порушення норм процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в апеляційній скарзі на не надання Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» доказів зарахування коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Відповідно до приписів частини 1, 2 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У пункті 4.7 постанови від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13 Верховний Суд розглядав це питання і не погодився із тлумаченням статті 517 Цивільного кодексу України судом апеляційної інстанції, який вважав, що укладення договору про відступлення права вимоги не є достатньою підставою для висновку щодо наявності прав нового кредитора у зобов`язанні, якщо відсутні акти про передачу новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення. Верховний Суд звертав увагу, що у статті 517 Цивільного кодексу України не визначений виключний перелік цих документів, а тому залежно від особливостей конкретних правовідносин таким документом може бути і сам договір, який підтверджує факт виникнення та існування зобов`язальних відносин.

У пункті 8.17 постанові від 21.12.2020 у справі № 916/401/17 Верховний Суд зробив висновок, що саме лише невиконання первісним кредитором обов`язку з передачі документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором, не свідчить про відсутність у нового кредитора права вимоги до боржника. Так, здійснення цесії, а отже, і набуття статусу нового кредитора у зобов`язанні, підтверджується саме договором цесії, укладеним між старим та новим кредитором, а не переданням доказів щодо виникнення та розміру зобов`язання.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене ухвала Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України, а заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» про заміну стягувача залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції скаргу ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року задоволено.

ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) сплачено судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 681 грн. відповідно квитанції Акціонерного товариства «Укрпошта» № від 03 червня 2021 року.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», фізичною особою за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить, 454 грн.(2270 грн.*0,2)

Отже, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» на користь ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 454 грн.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 3статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Змістом пункту 1 частини 2 статті137, частини 8 статті141 ЦПК Українирозмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 цього Кодексу).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (дивись постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) на підтвердження витрат на правничу допомогу долучено договір між адвокатом Краснюком В.В. та Бенц А.С. (Ткачук М.С.) про надання правничої допомоги від 16 лютого 2021 року, додаткову угоду між адвокатом Краснюком В.В. та Бенц А.С. (Ткачук М.С.) від 21 травня 2021 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 21 травня 2021 року, звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) від 28 травня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №18 від 03 червня 2021 року про одержання адвокатом ОСОБА_5 від ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) коштів в сумі 16800 грн.

На підставі пункту 1 додаткової угоди про надання юридичної допомоги від 21 травня 2021 року, укладеного між адвокатом Краснюкаом В.В. та ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), винагорода за послуги, що надаються адвокатом, визначається за згодою адвоката та клієнта в межах 40 (сорока) відсотків розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня поточного року, за годину роботи адвоката, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору.

За змістом звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) від 28 травня 2021 року, складеного адвокатом Краснюком В.В. та ОСОБА_2 (Ткачук М.С.), надано послуги з ознайомлення із ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року, визначення правової позиції тривалістю 30 хв.; пошук та аналіз судової практики з аналогічних правовідносин тривалістю 2 год. 30 хв.; підготовка апеляційної скарги тривалістю 4 год.

Пунктом 2.3 угоди про надання юридичної допомоги між адвокатом Краснюкаом В.В. та ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) від 21 травня 2021 року визначено, що уразі прийняття апеляційним судом рішення на користь ОСОБА_1 (задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року, залишення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» про заміну сторони виконавчого провадження без задоволення) ОСОБА_1 додатково сплачується адвокату 5000 грн. (гонорар успіху) протягом 10 днів з дня постановлення рішення судом апеляційної інстанції.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» посилаловся на те, що витрати на правову допомогу є необґрунтованими, не є справедливими, не відповідають критерію розумності, не є співрозмірними зі складністю справи.

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Краснюком В.В. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, ураховуючи принципи співмірності, колегія суддів вважає обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи, відшкодувати ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) задовольнити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ««ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» Преміум лігал колекшн» про заміну сторони виконавчого провадження залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШ» «Преміум лігал колекшн» на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) судовий збір в сумі 454 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 15 липня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк