Справа № 152/451/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2021 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого - Войнаровського І.В.,
секретаря - Дешевої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа, що на заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Вінницької міської ради,
В квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду із цим позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, що на заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Вінницької міської ради (далі - третя особа).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24 лютого 2008 року між ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі - Відповідач) було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зроблено актовий запис №250 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 . Після укладення шлюбу змінено дівоче прізвище позивача - ОСОБА_4 на прізвище чоловіка - ОСОБА_5 .
Від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_6 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №4621 та видано свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 .
31 березня 2011 року позивач звернулась до Староміського районною суду м. Вінниці з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки чоловік матеріальної допомоги на утримання дитини та утримання позивача не надавав, участі у вихованні дитини не приймав.
Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 03 серпня 2011 року позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_2 задоволено, прийнято рішення стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн але не менше 30% відсотків встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця , починаючи з 31 березня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, прийнято рішення стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн щомісяця, починаючи з 31 березня 2011 року до досягнення дитиною трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В лютому 2012 року позивач звернулась до Староміського районного суду м. Вінниці з позовною заявою про розірвання шлюбу з Відповідачем, оскільки шлюбні стосунки між ними були припиненні через несумісність характерів, різні погляди на життя та на обов`язки кожного в сім`ї, відсутності спільного проживання. На момент звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу Відповідач вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2011 року був засуджений за частиною 2 статті 190 КК України до позбавлення вазі на строк 5 років 6 місяців та відбував покарання в Літинській ВК №123.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 16 березня 2012 року, шлюб укладений між сторонами - розірвано.

Відповідач по даній справі - ОСОБА_2 свою дочку ОСОБА_6 жодного разу не бачив, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не налає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей: не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі: не виявляє інтересу до її внутрішнього світу: не створює умов отримання нею освіти.

З дня народження доньки, вона знаходиться виключно на утриманні позивача, яка активно бере участь в її шкільному житті, підтримує зв`язок з педагогами школи де вона навчається, тощо.

Відповідач за всі ці роки жодного разу не з`являвся за нашим місцем проживанням, не телефонував та ніяким іншим чином не цікавився життям доньки, дані обставини підтверджуються Актом опитування сусідів, які проживають поряд з нами від 30 березня 2021 року №220.

Крім покладених законом на батьків обов`язків щодо виховання дітей, відповідач також не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки та станом на 31 березня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів становить 95881,50 грн.

Всі питання щодо виховання доньки та її матеріального забезпечення, вирішуються самостійно позивачем, без участі та підтримки з боку Відповідача.

Враховуючи вищевикладене та з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини просить вирішити питання про позбавлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки.

У судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала щодо постановлення у справі заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору подав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Позовні вимоги визнає.

Ухвалою суду від 29 липня 2021 року прийнято рішення провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

24 лютого 2008 року між ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зроблено актовий запис №250 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 . Після укладення шлюбу змінено дівоче прізвище позивача - ОСОБА_4 на прізвище чоловіка - ОСОБА_5 .

Від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_6 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №4621 та видано свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 (а.с.8).

31 березня 2011 року позивач звернулась до Староміського районною суду м. Вінниці з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 03 серпня 2011 року позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_8 задоволено, прийнято рішення стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн але не менше 30% відсотків встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця , починаючи з 31 березня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, прийнято рішення стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн щомісяця, починаючи з 31 березня 2011 року до досягнення дитиною трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9, 10).

В лютому 2012 року позивач звернулась до Староміського районного суду м. Вінниці з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, оскільки шлюбні стосунки між ними були припиненні через несумісність характерів, різні погляди на життя та на обов`язки кожного в сім`ї, відсутності спільного проживання. На момент звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу відповідач вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2011 року був засуджений за частиною 2 статті 190 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців та відбував покарання в Літинській ВК №123.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 16 березня 2012 року, шлюб укладений між сторонами - розірвано (а.с. 11).

17 липня 2012 року між позивачем та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1250 та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 . Після реєстрації шлюбу, позивач змінила прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_10 (а.с. 12).

Від цього шлюбу, в позивачки ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_11 .

На даний час позивач, її дочка ОСОБА_6 та чоловік ОСОБА_9 , син ОСОБА_11 проживають однією сім`єю за однією адресою: в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідач по даній справі - ОСОБА_2 свою дочку ОСОБА_6 жодного рагу не бачив, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не налає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей: не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі: не виявляє інтересу до її внутрішнього світу: не створює умов отримання нею освіти.

З дня народження доньки, вона знаходиться виключно на утриманні позивача, яка активно бере участь в її шкільному житті, підтримує зв`язок з педагогами школи, де вона навчається, тощо (а.с. 15).

Відповідач за всі ці роки жодного разу не з`являвся за її місцем проживання, не телефонував та ніяким іншим чином не цікавився життям доньки, дані обставини підтверджуються зокрема Актом опитування сусідів від 30 березня 2021 року №220 (а.с. 21).

Крім покладених законом на батьків обов`язків щодо виховання дітей, відповідач також не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки та станом на 31 березня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів становить 95881 грн 50 коп (а.с. 20).

Всі питання щодо виховання доньки та її матеріального забезпечення, вирішуються самостійно позивачем, без участі та підтримки з боку відповідача.

Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України).

Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї доньки, а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно дочки.

Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю.

У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 908,00 грн, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Згідно зі статтями 273, 284, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справі, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський