Ухвала

Іменем України

02 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 559/1361/19

провадження № 61-11714ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Бейлика Артура Беніаміновича на додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 червня 2021 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом в сумі 164 163,33 грн та судовий збір в розмірі 2 462,45 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року замінено стягувача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3693,70 грн.

31 травня 2021 року, відповідно до статті 246 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Бейлика А. Б., звернувся до апеляційного суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 24 333,00 грн, посилаючись на те, що ці витрати він має понести у зв`язку з розглядом справи.

09 червня 2021 року представником АТ «Альфа-Банк» подано до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що розмір витрат зазначений представником ОСОБА_1 є неспівмірним зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт. Час зазначений адвокатом на складання апеляційної скарги, додатків до неї та участь адвоката в судових засіданнях є значно завищеним.

Додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 червня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - Бейлика А. Б. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цій справі задоволено частково. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 111,00 грн.

Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходив із того, що співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг буде розмір витрат, який становить 8 111,00 грн.

У липні 2021 року представник ОСОБА_1 - Бейлик А. Б. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 червня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 16 222,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:

- не врахував, що АТ «Альфа-Банк» не надіслав заявнику чи його представнику копію клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а тому не могли бути прийняті до уваги судом;

- не звернув увагу на те, що клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу АТ «Альфа-Банк» не було належним чином обґрунтоване;

- не вказав, чому саме стягненню підлягає правнича допомога у розмірі 8 111,00 грн, та не зазначив, які саме послуги (правничу допомогу) він вважає ненаданою, необґрунтованою чи неспівмірною зі справою;

- не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц,про те, що: «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності»(пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).

Крім того, заявнику у касаційній скарзі посилається на те, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо однакового (спільного) процесуального обов`язку заявника надіслати суду заяву про розподіл судових витрат із доказами іншим учасникам справи, так і сторони, яка заперечує або подає клопотання про зменшення витрат щодо направлення такого клопотання із доказами заявнику та іншим учасникам справи.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу та зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що професійну правничу допомогу у справі ОСОБА_1 надавав адвокат Бейлик А. Б.

На підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 до заяви про ухвалення додаткового рішення додано: копію договору про надання правничої допомоги від 25 січня 2021 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 25 січня 2021 року, додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги від 25 січня 2021 року, акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) від 31 травня 2021 року, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги при підготовці до розгляду та розгляді справи № 559/1361/19, рахунок-фактуру від 31 травня 2021 року № 31/05/21.

Відповідно до додатку № 1 пункт 5, додатку № 2 пункт 6 до договору про надання правничої допомоги від 25 січня 2021 року, сторони погодили, що гонорар за надання правничої допомоги згідно умов додатку № 1 та додатку № 2 до договору про надання правничої допомоги сплачується (підлягає сплаті) замовником не пізніше ніж через 180 днів з дня укладення акта приймання-передачі правової допомоги (послуг) до договору про надання правничої допомоги від 25 січня 2021 року та додатків до нього.

Зі змісту акта № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) від 31 травня 2021 року та додатку № 1 до нього вбачається, що сума витрат на правову допомогу, визначена у розмірі 24 333,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - за написання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, фотофіксацію матеріалів справи; 1 000,00 грн - за проведення консультації адвоката з клієнтом, ознайомлення клієнта з матеріалами позовної заяви, рішенням суду першої інстанції, надання доручення адвокату на збирання доказів; 667,00 грн - за підготовку адвокатського запиту; 333,00 грн - за отримання відповіді на адвокатський запит та ознайомлення із відповіддю на нього; 8 000,00 грн - за детальний аналіз фотокопій матеріалів справи, пошук практики Верховного Суду, підготовку клопотання про поновлення строку на оскарження рішення по даній справі, підготовку апеляційної скарги та додатків до неї, подання скарги; 333,00 грн - за підготовку заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу; 10 000,00 грн - за забезпечення участі адвоката в судових засіданнях в апеляційному суді, 1 000,00 грн - підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення.

Також апеляційним судом встановлено, що адвокатом Бейликом А. Б. було подано до суду першої інстанції в інтересах ОСОБА_1 заяву про ознайомлення з матеріалами справи від 28 січня 2021 року, зроблено фотокопії документів, апеляційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2019 року з додатками до неї, заяву про розподіл судових витрат після ухвалення рішення суду, заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, також Бейлик А. Б. брав участь у судових засіданнях в приміщенні Хмельницького апеляційного суду 19 квітня 2021 року - 15 хв., 25 травня 2021 року - 1 год. 05 хв.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За нормами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Частинами третьою - п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у частині шостій статті 137 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частково задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 - Бейлика А. Б. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та приймаючи додаткову постанову, апеляційний суд, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів цієї заяви, враховуючи заперечення представника позивача, дотримуючись наведених вище норм матеріального та процесуального права, навівши у судовому рішенні необхідне мотивування, дійшов обґрунтованого висновку, що співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг буде розмір витрат, який становить 8 111,00 грн.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду виклала правову позицію про те, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У справі, що переглядається, встановлено та вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, що представник банку заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 , з тих підстав, що розмір витрат на правову допомогу не є співмірним зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на складання документів та його участю в судових засіданнях.

Апеляційний суд в межах наданих йому ЦПК України повноважень прийняв до розгляду вказане клопотання, визнав обґрунтованими його доводи та врахував їх підчас вирішення питання про розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Тому викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц правовий висновок, на який посилається заявник у касаційній скарзі, не суперечить висновкам апеляційного суду в цій справі та не може свідчити про те, що цей суд його не врахував.

Крім того, Верховний Суд враховує, що зміст оскаржуваної додаткової постанови апеляційного суду містить посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Доводи касаційної скарги про те, що клопотання АТ «Альфа-Банк» про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не було належним чином обґрунтоване, Верховний Суд відхиляє, оскільки вони не спростовують правильність висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині його додаткової постанови, а зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Аргументи касаційної скарги про те, що суд не врахував, що АТ «Альфа-Банк» не надіслав заявнику чи його представнику копію клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд також відхиляє, з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи правильність висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суди розглянули судові рішення відповідно до такого висновку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - Бейлика Артура Беніаміновича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Бейлика Артура Беніаміновича на додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 червня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик