Справа № 466/7757/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря с/з Шаповалової Ю.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Яценка С.С.

представника відповідача ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Іващук О.М.

представника відповідача ПП «Лемо» адвоката Цімко П.О.

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2

справа №466/7757/16; 2/466/55/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Обласного Комунального Підприємства Львівського Обласної Ради «Бюро Технічної Інвентаризації та Експертної Оцінки», Приватного підприємства «Лемо», з участю третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТзОВ «Гайдамаки» про визнання приміщень допоміжними та усунення перешкод у користуванні приміщеннями, -

установив:

позивач ОСОБА_1 звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова із позовною заявою до Обласного комунального підприємства Львівського обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Приватного підприємства «Лемо», з участю третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТзОВ «Гайдамаки» про визнання приміщень допоміжними та усунення перешкод у користуванні приміщеннями.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що технічне призначення підвальних приміщень загальною площею 27,6 кв.м. у вказаному будинку було невірно визначене як нежитлове, що відображено в технічному паспорті від 29.01.2004, який виготовлений ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», внаслідок чого це приміщення передано за договором купівлі-продажу від 01.12.2005 ПП «Лемо» та обмежено його і всіх інших власників квартир у будинку можливості використовувати такі приміщення. Враховуючи вказані обставини просить встановити факт належності до допоміжних приміщень житлового фонду підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_2 , які позначені в експлікації приміщень до плану технічного паспорту від 23.07.2013, як нежитлові службові, а саме: відповідно кладова площею 16,1 кв.м. та коптилка площею 11,5 кв.м. (загальною площею 27,6 кв.м.), та внести до вказаного технічного паспорту відповідні виправлення, а також зобов`язати ПП «Лемо» усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення з допоміжних приміщень у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 26,7 кв.м., які позначені в експлікації приміщень до плану технічного паспорту від 23.07.2013, відповідно як кладова площею 16,1 кв.м. та коптилка площею 11,5 кв.м.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 06.09.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового розгляду (т.1 а.с.18).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.119).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31.05.2021 заяву позивача ОСОБА_1 про доповнення предмету позову (про збільшення позовних вимог) залишено без розгляду (т.2 а.с.243А).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засідання позовні вимоги підтримав, надав пояснення в обґрунтування позовних вимог, просив позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Яценко С.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Обласного комунального підприємства Львівського обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Іващук О.М. у судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю, надала пояснення, просила у позові відмовити.

Представник відповідача ПП «Лемо» адвокат Цімко П.О. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив у повному обсязі, надав пояснення у справі, просив у позові відмовити повністю.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, надала пояснення та просила позов задовольнити.

Треті особи ОСОБА_3 , представник ТзОВ «Гайдамаки» у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судових засідань, заяв та клопотання на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення сторін, покази експертів Мельника О.П., Рубцової Г.В., з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом із членами сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 кв.м., в підтвердження чого до позовної заяви додано Свідоцтво про право власності на квартиру, яке видане Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 24.10.2006 на підставі розпорядження №1565. Із матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 вбачається, що у будинку АДРЕСА_3 розташовані три квартири. За кожною із квартир закріплено комору в підвалі, зокрема за квартирою позивача площею 30,5 кв.м., про що зазначено у Свідоцтві про право власності на квартиру від 24.10.2006.(а.с.6 т.1)

Із інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 також вбачається, що у будинку АДРЕСА_2 нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі площею 57,4 кв.м., яке належить на праві власності ТзОВ «Гайдамаки» та нежитлове приміщення в підвалі площею 27,6 кв.м., яке належить на праві власності ПП «Лемо». (а.с.98,103 інвентар.справи)

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Львівської міської ради 13-ї сесії 4-го скликання №2025 від 11.01.2005 затверджено Програму приватизації майна комунальної власності м. Львова на 2005-2006 рр. та Перелік об`єктів, що підлягають приватизації. У вказаному переліку міститься нежитлове підвальне приміщення площею 27,6 кв.м. по АДРЕСА_2 . (т.2 а.с.148)

Ухвалою Львівської міської ради 15-ї сесії 4-го скликання № 2396 від 19.05.2005 «Про приватизацію об`єкта комунальної власності на АДРЕСА_2 » дозволено ПП «Лемо» приватизувати способом викупу нежитлові приміщення підвалу площею 27,6 кв.м. на АДРЕСА_2 . П. 2 ухвали зобов`язано Управління комунального майна у тримісячний термін винести на розгляд міської ради незалежну оцінку майна для встановлення ціни продажу. (а.с.149,150 т.2)

Ухвалою Львівської міської ради 17-ї сесії 4-го скликання № 2719 від 20.10.2005 «Про встановлення ціни продажу об`єктів комунальної власності» у п. 61 додатку встановлено ціну продажу об`єкта комунальної власності - нежитлових приміщень підвалу площею 27,6 кв.м. на АДРЕСА_2 . П. 2 цієї Ухвали зобов`язано Управління комунального майна у тримісячний термін укласти договори купівлі-продажу об`єктів вказаних у додатку. (а.с.151 т.2)

Згідно вказаних ухвал Львівської міської ради 01.12.2005 між Управлінням комунального майна Львівської міської ради (продавець) та приватним підприємством «Лемо» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу №1298, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. та зареєстрований за №2029, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 27,6 кв.м., позначені в технічному паспорті ЛОДК БТІ та ЕО від 29.01.2004 під літерами від І, II, які розташовані в будинку за адресою: АДРЕСА_2 (надалі Об`єкт продажу), які належать Територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності на підставі рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова № 192 від 14.04.1987, зареєстрованого ЛОДК БТІ та ЕО за Територіальною громадою м. Львова 30.01.2004, за реєстраційним №4558363, номер запису 5952, в книзі 7, що підтверджується дублікатом витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ЛОДК БТІ та ЕО 30.01.2004, №2701192, а покупець зобов`язується прийняти зазначені приміщення і сплатити ціну, відповідно до умов, що визначені в цьому договорі, та зареєструвати право власності на вказані приміщення в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Характеристика Об`єкта продажу наведена у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 09.11.2005 за № 8892635 та в технічному паспорті ЛОДК БТІ та ЕО від 29.01.2004, інвентарний № 732.(а.с.152-155 т.2)

Актом приймання-передачі №1298 від 07.12.2005 засвідчено передання покупцю у власність об`єкта продажу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (нежитлове приміщення загальною площею 27,6 кв.м.) згідно договору. (а.с.156 т.2)

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21721863 від 30.01.2009, вбачається, що 30.01.2009 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за ПП «Лемо» зареєстровано право власності на вказане нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу №1298 від 01.12.2005 (реєстраційний №2029) та акта приймання-передачі №1298 від 07.12.2005. (а.с.157 т.2)

У п. 8 договору купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 01.12.2005 продавець гарантує, що об`єкт продажу не входить до переліку об`єктів, які не підлягають приватизації, не є проданим, переданим, заставленим, не знаходиться під арештом, судових справ щодо нього немає.

Станом на момент продажу згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу №1298 від 01.12.2005 (реєстр. № 2029) за Територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради було зареєстроване право комунальної власності на нежитлове підвальне приміщення площею 27,6 кв.м. по АДРЕСА_2 підставі рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова №192 від 14.04.1987.

У матеріалах справи наявний договір оренди нежитлових приміщень №4232 від 11.01.1995, який укладений між Управлінням комунального майна Львівської міської ради (орендодавець) та ПП «Лемо» (орендар) на підставі якого було передано в платне користування на невизначений строк нежитлове приміщення загальною площею 27,6 кв.м. по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням під склад.

29.07.2004 між Управлінням комунального майна Львівської міської ради (орендодавець) та ПП «Лемо» (орендар) укладено нотаріально посвідчений договір оренди нерухомого майна (приміщень) №Ш-2150-4, зареєстрований за №4182, відповідно до умов якого орендодавець відповідно до наказу № 540-О управління ресурсів, Львівської міської ради від 26.12.2003 та наказу №265-О управління комунального майна Львівської міської ради від 26.07.2004 на умовах, визначених цим договором передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 27,6 кв.м, позначені на плані номерами І, II, в підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває на балансі ЛКП «Підзамче-404» і належить Територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності на підставі рішення №192 виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Львова від 14.04.1987, що зареєстровано Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №7 за реєстровим № 5952 (витяг №2701192 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстровим №4558363, виданий 30.01.2004 ЛОКП «БТІ та ЕО») з цільовим призначенням для складу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.07.2014 у справі №466/9798/13-ц, яке набрало законної сили, позов ПП «Лемо» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нежитловим підвальним приміщенням задоволено частково - зобов`язано ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_4 , усунути перешкоди у володінні та користуванні ПП «Лемо» нежитловим підвальним приміщенням загальною площею 27,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , шляхом звільнення такого та надання безперешкодного доступу. (а.с.161-163 т.2)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01.04.2015 у справі №466/9489/13-ц позов ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ПП «Лемо», Львівської міської ради, Управління комунального майна Львівської міської ради, третя особа - реєстраційна служба відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ГУЮ у Львівській області задоволено частково скасовано ухвалу Львівської міської ради 15 сесії 4-го скликання № 2396 від 19.05.2005, визнано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 01.12.2005, укладений між Управлінням комунального майна Львівської міської ради та ПП «Лемо» недійсним. У задоволенні решти вимог відмовлено.(а.с.46-47 т.1)

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08.06.2015 у справі №466/9489/13 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01.04.2015 у частині задоволення позову скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ПП «Лемо», Львівської міської ради, Управління комунального майна Львівської міської ради, третя особа - Реєстраційна служба відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ГУЮ у Львівській області, про скасування ухвали, визнання договору недійсним. У решті оскаржуване рішення залишено без змін.(а.с.48-53 т.1)

Апеляційним судом Львівської області встановлено, що у матеріалах інвентаризаційної справи по будинку АДРЕСА_2 зазначено два нежилих приміщення площею 57,4 кв.м та площею 27,6 кв.м. Причому даний магазин був зазначений ще станом на 20.11.1959. Пізніше ці два приміщення були відчужені власником - Львівською міською радою відповідно ТзОВ «Гайдамаки» (57,4 кв.м. - на першому поверсі) та ПП «Лемо» (27,6 кв.м - у підвалі). З матеріалів вказаної інвентаризаційної справи вбачається, що спірні приміщення у підвалі будинку під літ. І площею 16,1 кв.м та під літ. ІІ площею 11,5 кв.м вказані як кладова та коптильня і вхід до них влаштований цілком окремо від інших приміщень (як станом на 10.05.1949, так і у даний час). Позивачі є власниками комор у підвальному приміщенні цього будинку, однак вхід до них розміщений безпосередньо із першого поверху сходової клітки будинку. Із 1992 Львівська міська рада, як власник нерухомого майна, надавала спірні нежитлові приміщення площею 27,6 кв.м в оренду ПП «Лемо» і останній такий договір було укладено 29.07.2004, заборгованості по оплаті орендної плати у ПП «Лемо» не було, що стверджується відповідними договорами та довідками, які знаходяться у матеріалах справи.

Таким чином, апеляційним судом Львівської області у вказаному рішенні зроблено висновок, що нежитлове підвальне приміщення загальною площею 27,6 кв.м. не є допоміжним, а нежилим приміщенням будинку за адресою АДРЕСА_2 , яке не входить до житлового фонду та є окремим об`єктом цивільно-правових відносин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2015 у справі №6-21423ск15 відмовлено у відкритті касаційного провадження.(а.с.54 т.1)

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у процесі приватизації громадяни набувають право власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти та машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до ст. 4 ЖК Української РСР до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. В результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Тобто, поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень в житлових будинках законодавством чітко розмежовані.

Підстава набуття права комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, передання в оренду вказаних нежитлових приміщень, ухвали Львівської міської ради про включення вказаних нежитлових приміщень в Програму приватизації, затвердження ціни продажу та про продаж вказаних приміщень ПП «Лемо» способом викупу, а також договір купівлі-продажу нежитлових приміщень шляхом викупу та реєстрація права власності за ПП «Лемо» згідно такого договору є чинними та не оскаржуються позивачем у цій справі з підстав наведених у позові.

Поряд із цим, рішенням апеляційного суду Львівської області від 08.06.2015 у справі №466/9489/13 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ПП «Лемо», Львівської міської ради, Управління комунального майна Львівської міської ради, третя особа - Реєстраційна служба відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ГУЮ у Львівській області, про скасування ухвали, визнання договору недійсним. (а.с.158-161 т.2)

Тобто підстава набуття та державної реєстрації права власності ПП «Лемо» на спірні нежитлові приміщення є чинною.

Окрім цього, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.07.2014 у справі №466/9798/13-ц зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у володінні та користуванні ПП «Лемо» нежитловим підвальним приміщенням загальною площею 27,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , шляхом звільнення такого та надання безперешкодного доступу. (а.с.161-163 т.2)

З врахуванням визначення термінів «допоміжне приміщення» і «нежитлове приміщення», які наведені у ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», та враховуючи, що спірні нежитлові приміщення площею 26,7 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_2 , не виконують функцій допоміжного приміщення, оскільки не відповідають за забезпечення належного функціонування будинку, є нежитловими приміщеннями, а відтак, такі є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, відчуження таких приміщень проводилось на підставі загальних норм, що регулюють порядок відчуження майна територіальної громади.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 (справа №598/175/15-ц) Верховний Суд зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 10 Закону ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості.

Згідно зі ст.1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

У рішенні від 09.11.2011 у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Разом з тим, нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

З наведених норм вбачається, що у житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (ч. 3 ст. 4 ЖК Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Із інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 , видно, що приміщення площею 27,6 кв.м. є нежилим окремим об`єктом, з 14.04.1987 (право власності на вказане приміщення зареєстроване за Територіальною громадою м. Львова на праві комунальної власності згідно рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Львова №192). Із експлікації приміщень позначених літ. І площею 16.1 та літ. ІІ площею 11,5 кв.м., разом 27,6 кв.м., такі є нежитловими. Такий висновок, з урахуванням матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 , зроблено апеляційним судом Львівської області у рішенні від 08.06.2015 у справі №466/9489/13.

З матеріалів інвентаризаційної справи та технічного паспорта видно, що до нежитлового приміщення площею 27,6 кв.м. по АДРЕСА_2 є окремий зовнішній вхід з подвір`я будинку. У вказаному приміщенні відсутнє обладнання, технічні приміщення, каналізаційні колодязі, крани мережі водопостачання, вузли мереж постачання чи інше технічне обладнання, використання якого було б призначене для обслуговування чи забезпечення експлуатації будинку.

Відповідно до п. 1 висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №5408 від 18.02.2020 підвальні приміщення в інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_2 позначені І, ІІ, як кладова і коптилка, загальною площею 27,6 кв.м. по АДРЕСА_2 відповідають параметрам нежитлових приміщень, які можуть розташовуватись у підвальних поверхах житлових будинків, при умові експлуатації за функціональним призначенням, яке не порушує вимог державних будівельних норм ДБН В.2.2-15, ДБН В.2.2-3, ДБН В.2.2-4, ДБН В.2.2-9, ДБН В.2.2-10, ДБН В.2.2-11, ДБН В.2.2-13, СНиП 2.09.04, ВСН 45, ВСН 54, ВСН 62, ВБН В 2.2-ЦЗН, СН 512 щодо таких приміщень.

У п. 3 висновку вказано, що підвальне приміщення площею 27,6 кв.м. по АДРЕСА_2 можна віднести до приміщень громадського призначення в контексті п. 2.3. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затв. наказом Державного комітету архітектури, будівництва та житлової політки України №127 від 24.05.2001, а також положень ДБН В. 2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» при умові відповідності їх експлуатації за призначенням, що відповідає вимогам Додатку Г (Перелік приміщень громадських будинків, розміщення яких допускається в підвальному та цокольних поверхах) ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення».

У п. 4 експертами зазначено, що перешкоджання в обслуговування комунікацій (водопровід, каналізація), які проходять через підвальне приміщення ІІ (коптилка), у будинку АДРЕСА_2 , може утруднити експлуатацію квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , а не житлового будинку вцілому.

У п. 5 висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №5408 від 18.02.2020 зазначено про те, що приміщення підвалу І та ІІ житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 27,6 кв.м., мають різне функціональне призначення, а саме: підвальне приміщення ІІ (коптилка), площею 11,5 кв.м., відноситься до допоміжних приміщень житлового будинку; підвальне приміщення І (кладова) площею 16,1 кв.м., не належить до допоміжних приміщень будинку, має самостійне призначення та відноситься до нежитлових приміщень житлового будинку.

Відповідь експертів про віднесення підвального приміщення ІІ (коптилка), площею 11,5 кв.м. до допоміжних обґрунтована тим, що через це приміщення проходять транзитом інженерні комунікації (внутрішньо-будинкові мережі водопроводу та каналізації, що служать для забезпечення санітарно-гігієнічних та побутових потреб мешканців квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 ), які призначені для забезпечення експлуатації частини приміщень будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Тому підвальне приміщення ІІ (коптилка), на думку експертів, можна класифікувати як допоміжне приміщення даного будинку. Експерти також вважають, що зважаючи на наведене, у приміщення ІІ повинен бути доступ з інших допоміжних приміщень житлового будинку, для цього необхідно відновити дверний проріз між приміщеннями ІІ та ІІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд вважає, що експертами у відповіді на дане питання не наведено чітких властивостей об`єкта дослідження, за допомогою яких таке приміщення можна було б віднести до допоміжних, як і не наведено критеріїв, які б спростовували віднесення таких приміщень до нежитлових за своїми характеристиками. Експертами лише зазначено про можливість класифікації такого приміщення як допоміжного. У відповідях на попередні питання експерти зазначити, що підвальні приміщення в інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_2 позначені І, ІІ, як кладова і коптилка, загальною площею 27,6 кв.м. по АДРЕСА_2 відповідають параметрам нежитлових приміщень, які можуть розташовуватись у підвальних поверхах житлових будинків, при умові експлуатації за функціональним призначенням, яке не порушує вимог державних будівельних норм щодо таких приміщень, а такі приміщення можна віднести до приміщень громадського призначення в контексті п. 2.3. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затв. наказом Державного комітету архітектури, будівництва та житлової політки України №127 від 24.05.2001, а також положень державних будівельних норм.

Зазначаючи про необхідність доступу у приміщення ІІ, через проходять транзитом інженерні комунікації (внутрішньо-будинкові мережі водопроводу та каналізації) з інших допоміжних приміщень житлового будинку, експерти не встановили неможливість такого доступу через існуючий вхід у такі приміщення з двору з дотриманням встановленого законом порядку.

Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права.

Заявляючи позовну вимогу про визнання приміщень допоміжними та внесення відповідних виправлень у технічний паспорт позивач обрав спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання приміщень допоміжними та усунення перешкод у користуванні приміщеннями з вищенаведених підстав слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Обласного Комунального Підприємства Львівського Обласної Ради «Бюро Технічної Інвентаризації та Експертної Оцінки», Приватного підприємства «Лемо», з участю третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТзОВ «Гайдамаки» про визнання підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 27,6кв.м. допоміжними та усунення перешкод у користуванні даними приміщеннями у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 27,6кв.м. відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_4 ,

Відповідач: Обласного Комунального Підприємства Львівського Обласної Ради «Бюро Технічної Інвентаризації та Експертної Оцінки», місце знаходження м. Львів, вул. Липинського, 54,

Відповідач: Приватне підприємство «Лемо», місце знаходження м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 141,

Треті особи: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_7 ,

ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_4 ,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гайдамаки», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького,143.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 30 липня 2021року.

Суддя В. В. Свірідова