провадження № 2/389/250/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

В складі : головуючого судді - Українського В.В.

за участю секретаря судового засідання - Гой І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого якого діє філія - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

АТ «Державний Ощадний банк України» від імені якого діє філія-Одеське обласне управління, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за користуванням кредитом в сумі 26938,11 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 05.07.2018 між позивачем та ОСОБА_1 на підставі заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредит) укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно п.3.1. Заяви, шляхом підписання цієї Заяви ОСОБА_1 погоджується на одержання (збільшення) Кредиту та погоджується з умовами користування Кредитом відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку, однак відповідач порушила умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, що привело до виникнення заборгованості, яка станом на 09.04.2021 складає - 26938,11 грн., з яких: 17830,87 грн. - заборгованість за основним боргом; 4675,65 грн. - проценти за користування кредитом; 768,95 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 427,10 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1014,28 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 287,08 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1489,33 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 444,85 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи без його участі, підтримав вимоги позову повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, але надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтувала тим, що обставини викладені в позові не підтверджуються жодним належним доказом, так як договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, а також паспорт споживчого кредиту не містить інформації щодо бажаної суми кредиту, відсутній підпис відповідача, що свідчить про не ознайомлення її з умовами кредитування. Вказала, що підпис на вказаному договорі не належить їй. В ощадбанку вона отримувала лише картку, на яку отримує заробітну плату. Також вважає розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є письмовою інформацією за результатами обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахункам та не може бути доказом наявності заборгованості за кредитом. Звернула увагу на те, що позивачем вказано, що договір кредиту укладений 05.07.2018, а в розрахунку вказано, що договір укладено 12.03.2018. Більш того, між сторонами не було узгоджено розмір процентів за договором всупереч вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач не надав до матеріалів справи належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджував би факт перерахування/видачі кредитних коштів, та згідно з яким можна було б встановити суму кредиту.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позов, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що згідно заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 05.07.2018 ОСОБА_1 виявила згоду на отримання в АТ «Ощадбанк» кредиту на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на картковий рахунок № НОМЕР_1 , бажаний розмір кредиту - від 18000 до 25000,00 грн, погодила процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 38,00 процентів річних, а також 0,001 % за користування кредитними коштами протягом грейс-періоду (а.с. 8).

На підтвердження визначених кредитним договором умов позивач надав до суду договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 13-22), Паспорт споживчого кредиту - інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 10), а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором (а.с. 11-12).

За розрахунком позивача ОСОБА_1 станом на 09.04.2021 має боргованість за цим кредитним договором в сумі 26938,11 грн, з яких: 17830,87 грн. - заборгованість за основним боргом; 4675,65 грн. - проценти за користування кредитом; 768,95 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 427,10 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1014,28 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 287,08 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1489,33 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 444,85 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с. 23-24).

Згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , за період 25.12.2018 - 18.09.2020 відбувалося лише списання банком комісії, пені, відсотків та простроченої заборгованості.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, витрати від інфляції та нараховану пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 05.07.2018, посилався на договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 05.07.2018, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах розмірах і порядку нарахування.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг та регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банком не підтверджено, що відповідачу були запропоновані саме ці конкретні умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у заяві на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії відсутні домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, а тому наданий банком договір комплексного банківською обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Вказаний договір відповідачем не підписаний.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні з ОСОБА_1 спірного договору АТ «Ощадбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

В п.п.3.2, 3.6 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 05.07.2018 зазначено, що заявниця просить встановити/збільшити кредит шляхом надання відновлювальної кредитної лінії на її картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі від 18000 до 25000 грн. та що процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 38% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадків користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Вказана заява підписана відповідачкою. Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору на споживчий кредит також містить умови процентної ставки 38 % річних, строк кредитування 60 місяців. Вказаний паспорт підписаний відповідачкою. Розрахунок заборгованості свідчить про встановлений ліміт кредитної лінії відповідачу в розмірі 18000 гривень.

Таким чином, суд погоджується з аргументами позивача про те, що сторонами погоджено розмір наданого кредиту, розмір та підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами. Тому стягненню на користь АТ «Ощадбанк» підлягають фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 17830,87 грн, які добровільно не повернуті, та погоджені сторонами відсотки за користування кредитом в сумі 4675,65 грн,

Водночас, банком не надано належних та допустимих доказів погодження сторонами умов договору, які б встановлювали положення про відповідальність відповідачки у випадку порушення умов договору у вигляді неустойки (пені), умови щодо встановлення строків сплати процентів та погашення суми кредиту, оскільки в умовах кредитного договору, які підписані сторонами (зокрема відповідачем) такі положення відсутні, а тому в задоволенні позову в частині цих вимог слід відмовити.

Можливість нарахування та стягнення таких сум передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 вказала на існування двох значень терміну «користування чужими коштами». Перше - це одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема ч. 1 ст. 1048 ЦК України - у правовідносинах, що виникають з договору).

З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливе нарахування процентів як плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ВП ВС у постанові від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 зазначила наступне: за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Встановлено, що умовами договору, які були узгоджені сторонами шляхом підписання, встановлено строк кредитування 60 місяців, тобто до 05.07.2023, тому відсутні підстави застосовування відповідальність за порушення грошового зобов`язання про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної стави, яка підписана відповідачем, не може свідчити про строки погашення кредиту та процентів щомісяця, так визначена з метою запобігання позичальнику моральної та матеріальної шкоди через надання недостовірної чи неповної інформації, є довідковою та складена на дату укладення договору.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, суд не приймає доводи відповідача щодо ненадання доказів надання їй кредитних коштів, що спростовується випискою по рахунку, яку суд приймає як належний та допустимий доказ виконання банком свої зобов`язань на надання кредиту.

Також суд вважає, що в розрахунку заборгованості за договором кредиту (а.с.23) вказаний договір № 1335928 від 12.03.2018 як основний договір про видачу платіжної картки, на яку встановлений кредитний ліміт відповідно до договору від 05.07.2018.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в нього виникла заборгованість в розмірі 22506,52 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» , від імені якого дієфілія - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» код 09328601, місце знаходження 65014 м. Одеса вул. Базарна,17, заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу від 05.07.2018 в сумі 22506 (двадцять дві тисячі п`ятсот шість) грн. 52 коп. (яка складається з заборгованості за основним боргом 17830,87 грн., заборгованість за відсотками 4675,65 грн.)

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» , від імені якого дієфілія - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» код 09328601, місце знаходження 65014 м. Одеса вул. Базарна,17, судовий збір в сумі 1907 (одну тисячу дев`ятсот сім) грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області Український В.В.