Справа № 132/711/20
Ухвала
Іменем України

23 березня 2021 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області заяву командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відстрочення виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Командир військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України звернувся до суду із заявою, в якій просить відстрочити виконання рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09.11.2020 року за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Національної гвардії України про зобов`язання вчинити дії з розподілу та забезпечення житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм з урахуванням кількості членів сім`ї та відшкодування моральної шкоди в частині щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 забезпечити ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням до моменту розподілу цього житла Головним управлінням Національної гвардії України.

21.03.2021 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надіслав заперечення на заяву командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відстрочення виконання рішення суду, відповідно до якого просить залишити заяву в/ч НОМЕР_1 НГУ без задоволення та вжити заходи шляхом заборони Головному управлінню Національної гвардії України та військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України вчиняти дії з розподілу жилої площі в межах норм, що належить до розподілу для забезпечення його ( ОСОБА_1 ) та членів його сім`ї (дружини ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 ) житловим приміщенням, а саме житлового приміщення не менше 40,95 квадратних метрів житлової площі, відповідно до встановлених санітарних та технічних норм.

Представник заявника та інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

23.03.2021 року за вх. № 2864/21 від представника в/ч НОМЕР_1 НГУ, який діє на підставі довіреності, ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд заяви про відстрочення виконання рішення суду у його відсутність.

23.03.2021 року за вх. № 2878/21 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд заяви про відстрочення виконання рішення суду у його відсутність, щодо задоволення заяви заперечує з мотивів наведених у запереченні від 21.03.2021 року.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09.11.2020 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зобов`язано Головне управління Національної гвардії України прийняти та затвердити рішення щодо розподілу жилої площі на військову частину НОМЕР_1 для забезпечення житловим приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм ОСОБА_1 та членів його сім`ї, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 забезпечити ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено.

17.02.2021 року Вінницьким апеляційним судом у справі № 132/711/20, провадження № 22-ц/801/306/2021 прийнято постанову, якою рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2020 року залишено без змін. Постанова Вінницького апеляційного суду у справі № 132/711/20, провадження № 22- ц/801/306/2021 набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гузь Л.А. від 01.03.2020 р., відкрите виконавче провадження № 64669935 з виконання виконавчого листа № 132/711/20, виданого 25.02.2021 р. Калинівським районним судом Вінницької області.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Тлумачення положень вищевказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що питання про розстрочення виконання рішення суду може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення.

Наведений вище перелік обставин, що утруднюють виконання рішення, не є вичерпним. Разом з тим, обставини, які також можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення, мають бути однорідними з тими, що наведені в ст. 435 ЦПК України, за характером впливу на можливість боржника виконати рішення.

Суд приходить до висновку, що підстави, вказані в заяві відповідача про відстрочення виконання рішення, що на даний час військова частина НОМЕР_1 НГ України не може добровільно виконати рішення суду щодо забезпечення ОСОБА_1 житловим приміщенням в зв`язку з наявними обставинами які роблять його виконання неможливим, а саме військова частина НОМЕР_1 НГ України не має власного житлового фонду та не є його розпорядником, не є достатніми для задоволення зазначеної заяви, враховуючи той факт, що за змістом ст. 435 ЦПК України, відстрочення виконання рішення суду допускається лише у виняткових випадках.

Таким чином, наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання рішення, не можуть вважатись винятковими, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про забезпечення виконання рішення суду, відповідно до ч. 6 ст. 431 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зауважує та звертає увагу заявника, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення виконання рішення суду, суд бере до уваги інтереси не тільки стягувача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а саме порушать право на отримання житла.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що заявником у своїй заяві не обґрунтовано необхідності забезпечення виконання рішення, а саме: не надано інформацію та доказів про вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення суду, не обґрунтовано та не представлено доказів необхідності застосування обраного заходу забезпечення виконання рішення суду, а також не представлено суду дійсних на момент звернення до суду із даною заявою того, що відповідач (боржник) вчиняє дії, які б утруднювали або робили неможливим виконання рішення у порядку, який передбачений законодавством. Те, що протягом визначеного державним виконавцем терміну, боржник в/ч НОМЕР_1 НГУ не вжив жодних заходів для виконання рішення суду, не є підставою вважати, що останній не має жодного наміру своєчасно виконати рішення суду. Крім того, у своїй заяві про відстрочення виконання рішення суду командир в/ч НОМЕР_1 НГУ зазначив, що військова частина НОМЕР_1 НГ України не має власного житлового фонду та не є його розпорядником.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених вище обставин, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 259-261, 431, 435 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відстрочення виконання рішення суду, залишити без задоволення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відповідно до ч. 6 ст. 431 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Національної гвардії України про зобов`язання вчинити дії з розподілу та забезпечення житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм з урахуванням кількості членів сім`ї та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення у порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: