Справа № 404/786/20
Номер провадження 2/404/213/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Примак В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет міської ради міста Кропивницького про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, просив:

- зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визначити йому наступний спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 шляхом встановлення зустрічей з нею: половину тривалості шкільних канікул поспіль протягом навчального року для відпочинку та оздоровлення на території України з можливістю виїзду з населеного пункту, де проживає дитина, без супроводу матері; встановлення систематичних побачень з 11:00 год. до 18:00 год. суботи третього тижня кожного місяця не виїжджаючи з населеного пункту, в якому проживає дитина, без присутності матері та без обмеження місця відпочинку та прогулянок; у будь-який інший день за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та згодою самої дитини; необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного або іншого засобу зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; в день побачення позивача з дитиною він має право забирати дитину з дому/школи особисто;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати (а.с.1-4).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2020 року, вищевказану справу передано судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Панфіловій А.В. (а.с.54).

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Панфілової А.В. від 12 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет міської ради міста Кропивницького про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.59-60).

19 лютого 2020 року на виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2020 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини (а.с.63-66).

В обґрунтування поданого позову зазначено, що 18 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда було ухвалено рішення по справі № 404/5825/16, згідно якого шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області 08 грудня 2011 року.

Під час розгляду справи № 404/5825/16 спір про місце проживання доньки не вирішувався. Наразі, вона проживає з відповідачем.

28 грудня 2016 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради згідно рішення № 691 було визначено порядок участі у вихованні та піклуванні позивача з ОСОБА_4 , а саме: з 17.00 до 19.00 щопонеділка та щоп`ятниці, з 09.30 до 17.00 щосуботи.

Рішенням № 347 виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницький від 10 липня 2018 року визнав таким, то втратив чинність, п. 1 рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 28 грудня 2016 р. № 691 «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми». Протягом дії зазначеного рішення про встановлення порядку участі у вихованні та піклуванні позивача з ОСОБА_4 , відповідач порушувала зазначений порядок та не надавала можливості спілкуватись з дитиною. Зокрема, позивач змушений був звертатись за захистом своїх прав до Кропивницького ВП ГУНП України в Кіровоградській області.

Вказано, що відповідач впродовж останніх років постійно чинить перешкоди у спілкуванні позивача з донькою, не надає можливості бачитись з дитиною, спілкуватись з нею засобами телефонного зв`язку та мессенджерами, видаляє позивача в мессенджері Viber з шкільних батьківських груп, що не дозволяє йому отримувати інформацію про шкільне життя дитини. Також, відповідач ставить умови для побачень позивача з донькою, наприклад, надання дозволу на виїзд дитини за кордон, сплата додаткових витрат на дитину, крім того, розмір таких витрат попередньо не узгоджуються.

Окрім цього, відповідач на питання чи можна зустрітись з дитиною, не надає відповіді, а лише говорить, щоб позивач узгоджував можливість зустрічі з дитиною з її співмешканцем ОСОБА_5 . Неправомірним є те, що питання щодо можливості участі позивача у вихованні та відпочинку дитини вирішує інша особа, яка чинить на дитину психологічний тиск та забороняє бачитись з батьком. Підтвердженням того, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з донькою є додані до позовної заяви скріншоти переписки в мессенджері Viber та записи на диску.

Причини, за яких ОСОБА_2 не надає можливості позивачу бачитись з дитиною та проводити з нею час є безпідставними.

Зазначено, що позивач характеризується за місцем проживання та місцем роботи позитивно, вчасно сплачує аліменти, не зловживає алкогольними напоями, не перебуває на обліку у психоневрологічному, наркологічному диспансері. Відносини між ним та дитиною є позитивними. Зазначена інформація підтверджується відповідними довідками, актом оцінки потреб сім`ї/особи.

Позивач проживає в будинку площею 91.1 кв.м., що належить на праві власності його матері ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . Соціально-побутові умови проживання дозволяють дитині перебувати в даному житлі (є окрема дитяча кімната та всі необхідні зручності).

Окрім цього, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, у власності позивача знаходиться житловий будинок площею 71 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Панфілової А.В. від 20 лютого 2020 року по справі відкрито провадження за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання (а.с.69-70).

13 травня 2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідач по справі постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не надає можливості бачитись з дитиною, спілкуватись з нею засобами телефонного зв`язку та мессенджерами, видаляє позивача в мессенджері Viber з шкільних батьківських груп, що не дозволяє позивачу отримувати інформацію про шкільне життя дитини, також відповідач ставить умови для побачень позивача з донькою, наприклад надання позивачем дозволу на виїзд за кордон, сплата додаткових витрат на дитину в значному для позивача розмірі, та інше.

Позивач до позовної заяви надав до суду значний перелік документів, які на його думку повністю підтверджують факти порушення його прав на спілкування з дитиною.

З викладеними в позовній заяві обставинами, а також з документами які до неї долучені неможливо погодитись, оскільки позивачем приховуються перед судом деякі важливі факти причини відмови у спілкуванні з дитиною, якщо такі дійсно мали місце.

Позивачем приховується те, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені в квітні 2016 року, саме з цього місяця сторони по справі проживають окремо один від одного.

Шлюб між ними було розірвано 18 листопада 2016 року, а до поліції вперше позивач звернувся 25 вересня 2017 року з приводу того, що відповідач йому не надала дитину для спілкування, тобто через один рік та п`ять місяців після фактичного припинення фактичного спільного проживання. При цьому позивач не надає до суду доказів такої відмови відповідача і чи була така відмова взагалі достеменно невідомо, а говорить лише про те, що дитину йому не надали і все.

Скріншоти текстів повідомлень, які долучені до матеріалів справи взагалі починаються з 25 грудня 2017 року.

Позивач посилаючись на вище зазначені скріншоти розмов та на диск з записами та говорить про те, що це є доказом порушення його прав відповідачем на спілкування з дитиною, але з даного приводу дані роздруківки та диск з записами не може бути належним доказом взагалі і не може бути прийняте судом як доказ, оскільки невідома природа походження цих записів, не можливо ідентифікувати осіб учасників даних розмов, та інше.

В даному випадку позивач скриває від суду, що насправді жодного разу відповідач не була проти спілкування батька з дитиною, натомість постійно сприяла таким зустрічам та спілкуванню взагалі, але він приховує той факт, що до грудня 2017 року взагалі навіть не намагався зустрітись з дитиною, ні яких побажань з даного приводу не виказував.

В літку 2018 року відповідач особисто повідомила позивача про те, що дитина зламала руку та наполягла на зустрічі батька з донькою.

Починаючи з літа 2018 року і по теперішній час позивач приїздив до доньки лише три рази і то із-за того, що на цьому наполягала сама відповідач. На ці зустрічі позивач жодного разу не приїздив сам, постійно приїздив зі своєю матір`ю та два рази зі своєю співмешканкою.

Під час зустрічей, які мали місце в місті Києві, позивач ховався від матері дитини в кафе, а на місце зустрічі з дитиною відправляв свою матір, це відповідача дуже сильно ображало, оскільки домовлялись про зустріч дитини саме з батьком, а не з його матір`ю, також це не подобалось і дитині.

Взагалі проблема спілкування позивача з донькою полягає саме в самому позивачі, оскільки він неодноразово обманював доньку щодо спільного відпочинку, наприклад обіцяв повезти дитину в Карпати на тиждень куди дитина і зібралась, натомість привіз в Одесу на три дні, обіцяв приїхати на запрошення доньки на її день народження, але не приїхав, що дуже сильно засмутило доньку. І таких фактів насправді дуже багато, дитина сама не бажає зустрічатись з батьком, оскільки боїться, що в останній момент батько знову обмане її.

В позовній заяві позивач говорить про те, що відповідач постійно вимагає додаткових витрат на дитину в значному для позивача розмірі, крім того розмір таких витрат попередньо не узгоджується з позивачем, але доказів які підтверджують дані твердження до суду не надає.

Участь батька в фінансовому утриманні дитини лише визначеним судом розмірі аліментів, не відповідає загальним щомісячним потребам для утримання дитини, крім того дитина має хронічне захворювання жовчного міхура, що в свою чергу тягне за собою значне витрачання коштів на профілактичне лікування даної хвороби, і робиться це для того, щоб хвороба не прогресувала, але батько в таких витратах участі брати не хоче, і не надає суду докази того, що окрім аліментів він додатково допомагає дитині, тому про такі додаткові витрати інколи відповідач і повідомляє позивача.

Позивач в позовній заяві говорить про те, що він позбавлений права дізнаватись про шкільне життя своєї доньки, натомість не говорить про те, що всіляко перешкоджав власній донці реалізувати її права на навчання, а саме він не надавав та не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини, що не давало можливості влаштувати дитину до школи. Тому, відповідач була вимушена укладати договори оренди житла для того щоб донька мала змогу навчатись у школі.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідач вимагає надання дозволу на вивезення дитини за кордон, то в даному випадку позивач час від часу навпаки шантажує відповідача тим, що не надасть згоди на вивезення дитини за кордон, при цьому сам того не розуміючи, а можливо і навмисно наносить саме дитині психологічну травму, оскільки під час спілкування з однолітками дитина дізнається про те, що хтось з її друзів відвідував ту чи іншу країну і те як там добре, внаслідок чого дитині також хочеться відвідати якусь країну, і це є абсолютно нормальним. ЇЇ мати може собі це дозволити та подарувати дитині відчуття від подорожі на які дитина так чекала та мріяла, але раптом позивач починає говорити про те, що не надасть згоду на вивезення дитини, то постає питання: як в даному випадку батько впливає на психологічний розвиток дитини? Як до нього повинна відноситись його донька, яка знає, що не змогла реалізувати свою мрію бо тато не дав дозвіл на таку реалізацію, з невідомих їй міркувань?

Крім того, у зв`язку з хронічною хворобою жовчного міхура, дитина постійно проходить профілактичні лікування в санаторіях різних країн, зокрема перебувала на лікуванні за рахунок матері в таких країнах: Польща (місто Краків), Німеччина (міста Мюнхен та Штудгарт), Чехія (Прага), Франція (Ліон та Париж), також неодноразово відвідувала м. Трускавець.

Позивач в своїй позовній заяві не говорить про те, що в 2018 році він зі своєю співмешканкою відвідували Єгипет, але чомусь власну доньку взяти з собою не захотів.

Тому, в даному випадку такими речами, щодо надання дозволів будь-якого характеру може маніпулювати лише позивач, а не відповідач.

Відповідач неодноразово за весь цей час намагалась влаштовувати зустрічі батька з донькою, оскільки вона вважає, що спілкування між ними є дуже важливим для дитини, але він постійно говорить, що йому дуже дорого їхати до м. Києва, що в нього немає грошей та таке інше.

Позивач приховує від суду той факт, що 06 листопада 2019 року звертався до служби у справах дітей Дарницького району м. Києва, зазначив, що в листопаді 2017 року він був письмово попереджений про зміну місця проживання дитини і вона буде проживати за адресою АДРЕСА_2 . В даній заяві позивач просив визначити порядок спілкування з дитиною, серед вимог було - зобов`язати матір особисто супроводжувати доньку для зустрічі з батьком до місця його проживання або перебування. Тобто, позивач просив, щоб мати за власний рахунок та за рахунок власного часу возила з Києва в місце проживання або перебування, дитину для зустрічі з батьком, відповідно заява була залишена без розгляду.

В своїй позовній заяві позивач вказує про те, що йому невідоме місце проживання відповідача, а тому позов подає за місцем останнього відомого йому місця реєстрації відповідача, що є абсолютною не правдою і спростовується дане твердження вище зазначеною заявою, а приховав ці дані він для того, щоб змінити підсудність справи, та не витрачатись на подорожі до Києва з метою розгляду даної справи.

В задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені нею на професійну правничу допомогу (а.с.95-99).

14 травня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що твердження відповідача про те, що підставою звернення до суду з відповідним позовом може бути наявність рішення органу опіки та піклування, яке не виконується є хибним та не відповідає нормам матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Також, у своєму відзиві відповідач зазначає, що позивач нібито приховує те, що йому відомо, місце проживання відповідача, що не підтверджується жодним доказом, що містяться в матеріалах справи.

Зокрема, Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва в листі від 17 грудня 2019 року повідомила, що заява позивача про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини не може бути розглянута оскільки ОСОБА_2 повідомила зазначену службу, що за адресою: АДРЕСА_2 вона та її донька не проживає, також відповідач відмовилася повідомляти про фактичне її місце проживання, а тому брати до уваги відомості про те, що відповідач проживала за адресою: АДРЕСА_2 неможливо. оскільки такі відомості нічим не підтверджені.

Матеріали, які подавалися до суду представником відповідача в даному провадженні не містять жодного посилання на фактичне місце її проживання та реєстрацію, а позивачем вірно визначено підсудність розгляду даної справи.

Зазначено, що за відсутності відомостей про фактичне місце проживання та реєстрацію відповідача та дитини, позивач позбавлений можливості отримати рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини оскільки п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 24 вересня 2008 року, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Твердження відповідача про те, що позивачем не приймається участь у вихованні дитини є надуманим та суб`єктивним судженням, яке не підтверджується жодним доказом.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вона неодноразово за весь цей час намагалася влаштувати зустрічі батька з донькою оскільки вважає, що спілкування між ними є дуже важливими для дитини, таке пояснення є фактично визнанням позовних вимог, яке в свою чергу суперечить прохальній частині відзиву, в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позову (а.с.110-111).

Відповідно до Розпорядження керівника апарату Кіровського районного суду м. Кіровограда № 149 від 01 липня 2020 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи», у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_7 з посади судді Кіровського районного суду м. Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23 червня 2020 року, та враховуючи, що суддя ОСОБА_7 у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи та враховуючи надходження заяви адвоката Любченко В.М. у матеріалах цивільної справи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування міської ради міста Кропивницького про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, невирішені справи передані для повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду - призначено повторний автоматичний розподіл цивільної справи № 404/786/20, номер провадження 2/404/213/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування міської ради міста Кропивницького про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини (а.с.123).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Іванову Н.Ю. для розгляду справи з єдиним унікальним номером судової справи № 404/786/20, номер провадження 2/404/213/20 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини (а.с.124).

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 02 липня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (а.с.125-126).

22 липня 2020 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно яких вказано, що обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідач по справі постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не надає можливості бачитись з дитиною, спілкуватись з нею засобами телефонного зв`язку та мессенджерами, видаляє позивача в мессенджері Viber з шкільних батьківських груп, що не дозволяє позивачу отримувати інформацію про шкільне життя дитини, також відповідач ставить умови для побачень позивача з донькою, наприклад надання позивачем дозволу на виїзд за кордон, сплата додаткових витрат на дитину в значному для позивача розмірі, та інше.

Позивач таким чином вказує на порушення його прав на спілкування з дитиною.

Вказано, що для більш всебічного розгляду справи вважає за необхідне довести до відома суду інформацію яка має важливе значення для прийняття рішення по справі.

На початку липня 2020 року донька ОСОБА_4 приїхала до Кропивницького для того щоб відвідати та погостювати у бабусі (по лінії матері). Дізнавшись про це, позивач 04 липня 2020 року, приїхав до місця знаходження дитини та намагався з нею поспілкуватись, але дитина не бажала такого спілкування та відмовила у цьому батьку, після чого попрямувала до під`їзду, але останній почав хапати її за руки намагаючись утримати дитину та не пустити її до під`їзду будинку.

Не дивлячись на це, донька повернулась до бабусі і розповіла про те, що з нею трапилось. Після цього, бабуся вийшла на вулицю та провела бесіду з позивачем по справі, під час якої донесла інформацію до позивача про неприпустимість таких дій по відношенню до маленької дитини, оскільки дитина взагалі боїться спілкування з батьком.

Позивач дану бесіду не сприйняв належним чином, оскільки одразу після бесіди почав вимагати у подружок доньки номер її телефону, який йому і було надано. Отримавши номер телефону доньки, позивач почав безкінечно телефонувати до доньки з вимогою поспілкуватись з ним, на що донька відповідала відмовою.

Позивач на цьому не зупинився та звернувся до телеканалів Інтер та СТБ з проханням прийняти участь у телепрограмах на яких хотів підняти тему його спілкування з дитиною, після цього 09 липня 2020 року та 10 липня 2020 року на телефон відповідача почали дзвонити представники вищезгаданих телеканалів з проханням надання згоду на участь дитини в телепрограмі, на що було категорично відмовлено.

З огляду на вище викладене, постає одне питання, про які моральні принципи під час спілкування позивача з дитиною може іти мова коли позивач своїми діями завдає дуже великих душевних страждань власній донці, при цьому хоче щоб донька взяла участь у телепередачі, під час проведення якої існує велика ймовірність того, що дану передачу побачать однокласники, друзі доньки, які в свою чергу можуть почати цькувати її за участь у передачі, що в кінцевому результаті призведе до ще більших душевних страждань дитини.

З урахуванням викладеного стає зрозумілим, що на даний час спілкування батька з донькою є неможливим, оскільки ідеологією такого спілкування повинно бути моральний та духовний розвиток дитини, натомість дитина отримує лише негативні емоції від такого спілкування, вона стає дратівливою та час від часу плаче, що є неприпустимим. Просив врахувати дану інформацію при розгляді справи (а.с.136-137).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с.139-140).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2020 року залучено Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.164-166).

Позивач та його представник адвокат Клеветенко А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином.

Представник відповідача адвокат Любченко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити.

Представники третіх осіб, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2016 року.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено судом і даний факт визнано сторонами, після припинення відносин між ними дитина проживає разом з матір`ю.

За судовим рішенням позивач сплачує на користь відповідача аліменти, заборгованості по сплаті аліментів у позивача не має.

З наданих сторонами доказів вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивача до суду з цього приводу.

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 28 грудня 2016 року № 69-1 «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми», визначено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 17:00 до 19:00 щопонеділка та щоп`ятниці, з 09:30 до 17:00 щосуботи.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 10 липня 2018 року № 347 «Про визнання таким, що втратив чинність, пункт 1 рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 28 грудня 2016 року № 691 «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми», вирішено визнати таким, що втратив чинність пункт 1 рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 28 грудня 2016 року № 691 «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми».

Позивач на обліку у лікаря нарколога та/або психіатра не перебуває, що підтверджується відповідними довідками, має місце постійного проживання, яке придатне для проживання дитини, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, розмір його доходу за період з 07/2019 по 12/2019 за винятком утримань та аліментів становить 59 899,18 грн.

Судом також встановлено, що 25 вересня 2017 року позивач звертався до Кропивницького ВП ГУ Національної поліції в Кіровоградській області з приводу вжиття заходів згідно чинного законодавства відносно відповідача, яка не виконує рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 28 грудня 2016 року № 691 про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми.

Відповідно до висновку по результатах розгляду матеріалів ЄО від 30 вересня 2017 року, перевірку по матеріалу ЄО 50391 закінчено, матеріали перевірки направлено до канцелярії Кропивницького ВП ГУНП України в Кіровоградській області.

Відповідно до змісту вищевказаного висновку, судом встановлено, що в ході проведення перевірки позивач пояснив, що звернувся до поліції, так як 25 вересня 2017 року гр. ОСОБА_2 не надала останньому дитину для спілкування визначений для нього час. На час спілкування з гр. ОСОБА_2 , остання надавати письмові пояснення відмовилась з даного приводу відповідно до ст. 63 КУ. В даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин за умовами яких останнім рекомендовано звернутись до суду у якості приватного звернення.

06 листопада 2019 року позивач звернувся до служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та просив визначити йому порядок участі у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою ОСОБА_4 .

Відповідно до листа начальника служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації заяву від 06 листопада 2019 року не розглянуто, оскільки 11 грудня 2012 року під час бесіди з начальником служби відповідач повідомила, що протягом трьох років проживання дитини у Києві не створювала перешкод у спілкуванні з донькою, що вона готова до обговорення питання участі позивача у вихованні дитини. ОСОБА_2 відмовилась вказати нову адресу проживання працівникам служби. Позивачу рекомендовано звернутись до суду з позовом про усунення перешкод.

Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» Міської ради міста Кропивницького» від 23 січня 2020 року, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться під наглядом медичних працівників АЗПСМ №9 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» Міської ради міста Кропивницького» з народження по грудень 2017 року, дільничний лікар-педіатр ОСОБА_11 . Батько ОСОБА_1 відвідував їхній лікувальний заклад разом з донькою, приймав активну участь у проходженні нею медичних оглядів, проведенні профілактичних щеплень та лікуванні.

Відповідно до довідки виданої 20 січня 2020 року директором ДНЗ № 70, ОСОБА_4 відвідувала дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 70 «Оленка» комбінованого типу з 16 червня 2014 року по 20 жовтня 2017 року. За період перебування ОСОБА_4 в дитячому садку, батько цікавився життям доньки в дошкільному закладі, спілкувався з вихователями, приводив та забирав дитину з дитячого садка. Відносини між батьком та дитиною були позитивними.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , учениці 2-В класу Скандинавської гімназії м. Києва від 27 січня 2020 року, ОСОБА_4 навчається в гімназії з першого класу. Шкільним навчальним матеріалом володіє на достатньому рівні. Навчається в міру своїх сил. Дівчинка відповідальна, врівноважена, з однокласниками доброзичлива. Відвідує студію танців «Шарм», бере активну участь в житті класу, добра, товариська. ОСОБА_4 завжди охайна, підготовлена до школи. Навчанню і вихованню ОСОБА_4 приділяє увагу мама. Вона слідкує за охайним виглядом дитини, цікавиться її заняттями поза школою. Батько ОСОБА_4 з сім`єю не проживає, але підтримує зв`язок з дитиною. Цікавиться успіхами та досягненнями доньки у класного керівника (вчителя) та адміністрації. Був присутній на святі Першого дзвоника. Декілька разів ОСОБА_1 приїздив до школи, щоб побачитися з ОСОБА_4 (в присутності вчителя) та привозив порахунки на різні свята, в тому числі на день народження.

Згідно висновку психолога від 20 липня 2020 року, за результатами аналізу наданих позивачем відеоматеріалів, зроблено висновок, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відеофіксації демонструвала високий рівень тривожності, лабільність психоемоційного стану. Тиск на дитину, заборона спілкування з батьком, обмеження к засобах зв`язку може розглядатися, як психологічне насильство над дівчинкою. Тривалий стресовий стан може завдати шкоди не лише психічному, але й фізичному стану дитини. Є необхідність у безпосередній роботі з дитиною психолога з метою здійснення подальших діагностичних і корекційних заходів.

Відповідно до висновку про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення способу участі батька у вихованні дитини наданого Дарницькою районною в місті Києві Державною адміністрацією від 18 лютого 2021 року, адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька, ОСОБА_1 , у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступним графіком: кожну третю суботу місяця з 10.00 до 17.00 години за місце фактичного проживання дитини, з урахуванням думки дитини, без присутності сторонніх осіб; літні канікули - не менше 10 днів, з урахуванням думки дитини, без присутності сторонніх осіб; зимові, весняні, осінні канікули - за домовленістю між батьками, з урахуванням думки дитини, без присутності сторонніх осіб. З метою уникнення конфліктних ситуацій між батьками: зобов`язати ОСОБА_1 дотримуватись режиму харчування, лікування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини, ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати батьку брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з донькою, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини, ОСОБА_1 .

Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування встановила те, що після розлучення батьків дитина залишилась проживати з матір`ю, ОСОБА_2 . У вересні 2017 року мати з дитиною переїхали до міста Києва. На сьогодні вони проживають за адресою: АДРЕСА_3 , де створено належні умови для проживання дитини, що підтверджено актом обстеження умов проживання від 26 жовтня 2020 року, складеним працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації.

Батько дитини ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де створено задовільні умови для проживання дитини, що підтверджується актом квартального комітету м. Кропивницького від 16 січня 2020 року.

Станом на 22 січня 2020 року батько дитини заборгованості по сплаті аліментів не має, на роботі в органах Національної поліції характеризується позитивно.

ОСОБА_2 надала письмові пояснення по суті позову, в яких зазначила, що батько після розлучення жодним чином не намагається брати участь у вихованні дитини. Так, з весни 2018 року по осінь 2019 року батько приїздив до дитини лише два рази, ігнорував дні народження доньки та новорічні свята.

Батьки надали суперечливі висновки психологів, до яких кожний з них звернувся у приватному порядку.

У висновку психолога ОСОБА_13 від 20 липня 2020 року, наданому батьком, зазначено, що за результатами аналізу відеоматеріалів ОСОБА_4 на час відеофіксації демонструвала високий рівень тривожності, лабільність психоемоційного стану. Тиск на дитину, заборона спілкування з батьком, обмеження у засобах зв`язку може розглядатися, як психологічне насильство над дівчинкою. Тривалий стресовий стан може завдати шкоди не лише психічному, але й фізичного стан дитини. Є необхідність у безпосередній роботі з дитиною психолога з метою здійснення подальших діагностичних і корекційних заходів.

У висновку психолога ОСОБА_14 від 05 лютого 2021 року, наданому матір`ю, вказано, що за результатами бесіди з ОСОБА_4 і проективної методики «Моя сім`я» можна судити про те, що стосовно біологічного батька у ОСОБА_4 не відзначається прихильність, навпаки можна відзначити апатію і відсутність інтересу зустрічатися і проводити спільний час з ним.

Питання визначення участі батька у вихованні дитини 11 лютого 2021 року розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. На засіданні комісії були присутні батько, мати та дитина. Обговорення та проголошення рішення відбулося у присутності обох батьків.

Під час з`ясування членами комісії думки дитини, що передбачено статтею 171 СК України, ОСОБА_4 не виявила бажання спілкуватися з батьком.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як визначено ст.ст. 150, 151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07 грудня 2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.).

При розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Аналізуючи наявні у справі докази в сукупності з вищевказаними правовими нормами, суд дійшов висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку.

Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що непорозуміння між сторонами з приводу участі батька, що мешкає окремо, у вихованні дитини, приводить до порушення його прав, а також утискає права та інтереси дитини, але мати дуже категорична в своїх судженнях щодо позивача, що у підсумку може зовсім позбавити його участі у житті дитини. Суд дійшов висновку, що позивачеві створюються без поважних причин перешкоди у його спілкуванні із донькою через конфліктні стосунки між сторонами, з обмеженням зустрічей і контактів із дитиною. Визначаючи способи участі у вихованні дитини, суд врахував обставини справи, вік дитини, поведінку батьків, відсутність даних, які б негативно характеризували батька або свідчили про те, що його спілкування з донькою буде перешкоджати її нормальному розвитку.

На час розгляду справи дитині виповнилось 10 років, тому за своїм віком і соціальним рівнем при адекватній самооцінці вона може щодо кожної з зустрічей з батьком висловити свою думку, а відповідач має розуміти, що вона зобов`язана поважати інтереси дитини та не здійснювати вплив на думку дитини, яка постійно проживає з нею, що буде сприяти виявленню дитини справжнього, а не залежного від думки матері, ставлення до батька та досягненню якнайшвидшого налагодження взаємовідносин між батьком та дитиною та, як наслідок, сприятиме забезпеченню прав на належне батьківське виховання.

Судом також встановлено, що відносини між позивачем та відповідачем емоційно напружені, а тому побачення позивача з донькою доцільно визначити без присутності матері.

Встановлюючи спосіб участі батька у вихованні дитини, суд керується виключно інтересами дитини.

Слід також зазначити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб.

Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється.

Також, у разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психоемоційного стану, жодна із сторін не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що зміни до встановленого судом графіку можуть вноситись за їх спільної згоди шляхом проведення переговорів. Рішення суду не позбавляє сторін можливості самостійно визначитись з іншими способом та порядком участі батька у вихованні дитини.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, з урахуванням суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення витрат з оплати правової допомоги в сумі 3000 грн.

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

На підставі викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,76-83, 89,141, 258,259,263-265,268,272,273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити ОСОБА_1 наступний спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 шляхом встановлення зустрічей з нею:

кожну третю суботу місяця з 10.00 до 17.00 години за місцем фактичного проживання дитини, з урахуванням думки дитини, без присутності сторонніх осіб;

літні канікули - не менше 10 днів, з урахуванням думки дитини, без присутності сторонніх осіб;

зимові, весняні, осінні канікули - за домовленістю між батьками, з урахуванням думки дитини, без присутності сторонніх осіб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 41, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, вул. О. Кошиця, 11, .

Повний текст рішення суду складено 23.03.2021 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда