ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7223/20

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/294/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне підприємство «Чернігівтрансавто»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 26 листопада 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивачі звернулися з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду, пов`язану із загибеллю батька - ОСОБА_4 від отриманих у ДТП травм, що сталася з вини відповідача, у розмірі по 50 000 грн кожному.

У мотивування заявлених вимог зазначали, що 27 грудня 2018 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц 312D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись у м. Чернігові по вул. Київське шосе у напрямку перехрестя з вул. Лесковицькою, неподалік будинку № 3, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу. Унаслідок ДТП їхній батько ОСОБА_4 помер. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Досудовим розслідуванням та матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000272 від 27 грудня 2018 року, встановлено факт ДТП за участю водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 , унаслідок якої настала смерть останнього. Постановою від 23 квітня 2020 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 від 27 грудня 2018 року. Страховою компанією виплачено позивачам 44 676 грн у відшкодування моральної шкоди та 22 433 грн у відшкодування витрат на організацію та проведення поховання.

Позивачі указували, що вина водія ОСОБА_3 у ДТП досудовим розслідуванням не встановлена. Однак встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП за участю транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), яким керував відповідач, тому, в силу п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, відповідач, як володілець транспортного засобу, зобов`язаний відшкодувати їм моральну шкоду незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП. Спричинена моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок втрати близької людини. Загальний розмір заподіяної їм моральної шкоди, пов`язаної зі смертю батька, оцінюють у 144 676 грн. Оскільки спричинена моральна шкода у повному обсязі не покрилася виплатами страхової компанії, просили стягнути з відповідача її різницю, а саме по 50 000 грн кожному. Вважали, що суд має врахувати те, що позивач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої групи та потребує постійного стороннього догляду та нагляду, і покійний батько ним опікувався, в тому числі матеріально.

Рішенням від 26 листопада 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 27 662 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 27 662 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог - відмовив. Стягнув з ОСОБА_3 на користь держави 930,26 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, і неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення в частині стягнутої суми моральної шкоди, зменшивши її розмір в межах розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд не врахував тієї обставини, що саме груба необережність потерпілого ОСОБА_4 , яка полягала у систематичному нехтуванні правилами безпеки руху і підтверджена мотивами постанови про закриття кримінального провадження від 23 квітня 2020 року та висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 02 березня 2020 року № 79, стала причиною ДТП і спричинила смерть потерпілого.

Відповідач зазначає, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувало кожному позивачу по 22 338 грн моральної шкоди, тому, з урахуванням ступеня вини потерпілого, розмір моральної шкоди, який стягнуто оскаржуваним рішенням, має бути зменшено до меж розумності і справедливості. Крім того, просить урахувати його матеріальне становище.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу позивачі просили відхилити апеляційну скаргу і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке вважають законним, обґрунтованим та справедливим. Доводи відзиву зводяться до того, що можливість покладення відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, не ставиться в залежність від наявності вини заподіювача, тобто цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. У матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували свідоме бажання потерпілого ОСОБА_4 на спричинення ушкоджень внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, як і не встановлено, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили, отже відсутні визначені ч. 5 ст. 1187 ЦК України обставини, які зумовлюють звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Наголошують на тому, що саме відповідач повинен частково відшкодувати моральну (немайнову) шкоду, завдану позивачам у результаті смерті ОСОБА_4 від отриманих у ДТП тілесних ушкоджень, яка повністю не компенсована НАСК «ОРАНТА».

Ухвалою від 10 лютого 2021 року Чернігівський апеляційний суд, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦПК України, залучив ПП «Чернігівтрансавто» до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зважаючи на те, що ОСОБА_3 на час скоєння ДТП працював водієм на цьому підприємстві, тобто перебував у трудових відносинах з ПП «Чернігівтрансавто» та, керуючи автобусом «Мерседес-Бенц 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів. Рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ПП «Чернігівтрансавто», яке не брало участі у розгляді справи у суді першої інстанції (а.с. 130-131).

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

У судове засідання, яке було призначено до розгляду на 11 год. 00 хв. 23 березня 2021 року, учасники справи або їх представники не з`явилися. 18 березня 2021 року позивачі на електронну адресу апеляційного суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі. 23 березня 2021 року представник ОСОБА_3 - адвокат Бредюк О.М. подав клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю 23 березня 2021 року о 09 год. 00 хв. в іншому судовому засіданні. На думку колегії суддів, зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження доводів, зазначених ним у клопотанні.

За змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Отже, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, виходив з того, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП з участю транспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач, отже наявний прямий зв`язок між діями водія ОСОБА_3 та наслідками ДТП, за якими настала смерть ОСОБА_4 .

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції урахував характер правопорушення, відсутність вини відповідача, порушення потерпілим правил безпеки руху, характер стосунків позивачів та померлого, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі їх життя, принципи розумності і справедливості, та стягнув з відповідача на користь кожного позивача по 27 662 грн моральної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що позивачі є дітьми ОСОБА_4 (а.с. 8, 10).

27 грудня 2018 року близько 07 год. 05 хв. ОСОБА_3 , керуючи автобусом марки «Мерседес-Бенц 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Чернігові по вул. Київське шосе у напрямку перехрестя з вул. Лесковицькою, неподалік буд. 3, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину поза межами пішохідного переходу.

У результаті наїзду пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть від 28 грудня 2018 року № 1360 (а.с. 14).

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 02 березня 2020 року № 79, за умови дорожньої ситуації, викладеної в постанові про призначення експертизи, водій автобуса «Мерседес-Бенц 312D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 з указаного моменту виникнення небезпеки для руху, рухаючись зі швидкістю 50 км/год. Дії пішохода, пов`язані з перетином проїжджої частини дороги поза межами пішохідного переходу, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 83-91).

Як убачається з матеріалів справи, 08 січня 2019 року ОСОБА_3 , допитаний як свідок капітаном поліції слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області Бірун О.С. , указував, що працює на посаді водія у ПП «Чернігівтрансавто» (а.с. 23).

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області Бірун О.С. від 23 квітня 2020 року закрито кримінальне провадження № 0000272 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом ДТП за участю водія ОСОБА_3 , внаслідок якої був смертельно травмований пішохід ОСОБА_4 , за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження містить свідчення ОСОБА_3 , який указував, що працює в ПП «Чернігівтрансавто» водієм і здійснює нерегулярні перевезення пасажирів з с. Макіївка Носівського району Чернігівської області. О 15.45 год. маршрутний автобус під його керуванням відправляється з автостанції у м. Чернігові і перевозить пасажирів до с. Макіївка. Наступного дня о 04.00 год. він виїжджає з центру с. Макіївка і везе пасажирів на автостанцію до м. Чернігова. За маршрутом «Макіївка-Чернігів» він їздив протягом місяця перед тим, як відбулась ДТП. Так, 26 грудня 2018 року на автобусі «MERSEDES-BENZ 312D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він привіз людей з м. Чернігова до с. Макіївка. Наступного дня - 27 грудня 2018 року о 04.00 год. на цьому ж автобусі виїхав з с. Макіївка та віз близько 12 пасажирів (а.с. 17-22).

На момент ДТП автобус марки «Мерседес-Бенц 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований ПП «Чернігівтрансавто» (страхувальник) у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (страховик), що підтверджується фотокопією поліса № АМ/7663896 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, який був наданий страховою компанією на запит апеляційного суду.

Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Запорізькій області повідомив, що станом на 27 грудня 2018 року (момент настання ДТП) власником транспортного засобу «Мерседес-Бенц 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був ОСОБА_6

05 червня 2020 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» сплатило ОСОБА_2 44 676 грн у відшкодування моральної шкоди та 22 433 грн у відшкодування витрат на організацію та проведення поховання, а всього 67 109 грн (а.с. 25).

Звернувшись з позовом до ОСОБА_3 , позивачі зазначали, що смерть їх батька ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП за участю транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), яким керував відповідач, тому, в силу п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, останній, як володілець транспортного засобу, зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

За змістом ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У пункті 8 постанови Пленуму ВСУ «По судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Відповідно до положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «MERSEDES-BENZ 312D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у трудових відносинах з ПП «Чернігівтрансавто», працюючи на посаді водія. У результаті ДТП батько позивачів помер.

Цивільно-правова відповідальність саме ПП «Чернігівтрансавто», як правомірного користувача транспортного засобу «MERSEDES-BENZ 312D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується полісом № АМ/7663896 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, колегія суддів приходить висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 1722 ЦК України особою, яка має відшкодовувати моральну шкоду, спричинену позивачам, являється ПП «Чернігівтрансавто», який на момент ДТП був роботодавцем водія ОСОБА_3 . Будь-яких відомостей щодо незаконного заволодіння ОСОБА_3 на момент ДТП транспортного засобу «MERSEDES-BENZ 312D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

Проте, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, невірно визначився із колом відповідачів у справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та зумовило помилковий висновок про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди.

За змістом ст.ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача(ів) у справі. При цьому суд, вирішуючи спір, має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду. який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Як убачається з матеріалів справи, позов був пред`явлений до ОСОБА_3 , позивачі своїх вимог не змінювали і не уточнювали. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року залучено до участі у даній справі ПП «Чернігівтрансавто» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Суд апеляційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями відповідно до ст.ст. 51, 367 ЦПК України замінювати неналежного відповідача.

Наведений висновок не позбавляє позивачів права звернутись з позовом до належного відповідача, яким, на думку апеляційного суду, є ПП «Чернігівтрансавто».

Беручи до уваги те, що відповідач просив змінити рішення суду в частині стягнутої суми моральної шкоди, зменшивши її розмір в межах розумності і справедливо, а також те, що в силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, заявленого до ОСОБА_3 .

З урахуванням вищезазначених обставин, відсутні підстави для відшкодування ОСОБА_3 судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2020 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуючий: Судді: