ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2030/20 Номер провадження 22-ц/814/1596/21Головуючий у 1-й інстанції Назарьова Л. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

секретар: Зеленська О.І.

за участю представника позивача адвоката Назаренка О.Й.

представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» адвоката Єгорова О.Ф.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 квітня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26 грудня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Банк Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метекс-Плюс» укладено кредитний договір №0018/07/19-KL, відповідно до якого банк надав позичальнику «Метекс-Плюс» кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 500 000 грн., під відсотки за користування кредитом в розмірі 17% річних. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між Банком, ТОВ «Метекс-Плюс» і майновим поручителем ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2015 року у справі №532/288/15-ц в задоволенні позову ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

22 жовтня 2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Голубєвою Л.В. проведено державну реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок за ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», номер запису про право власності: 33844200. Запис про право власності внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 жовтня 2019 року.

Вважає, що таке рішення прийнято державним реєстратором з порушенням вимог законодавства, оскільки при укладенні в 2007 році іпотечного договору сторонами не узгоджено умови про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, а узгоджено укладання окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем.

Крім цього, її не повідомлено належним чином шляхом застереження про усунення порушення зобов`язання за договором іпотеки.

Також вказувала, що статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачалось, що іпотекодержатель набуває у власність предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Така оцінка на момент державної реєстрації була відсутня.

Враховуючи вищевикладене, просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 25 жовтня 2019 року та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним і скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 25 жовтня 2019 року індексний номер 49347877 державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Голубєвої Лариси Володимирівни про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 218,1 кв. м, житловою площею 116,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та скасовано запис про проведену державну реєстрацію відповідного права 33844200 від 22 жовтня 2019 року, внесений на підставі зазначеного рішення.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Зазначало, що єдиною підставою для задоволення позову були висновки суду про відсутність оцінки предмета іпотеки на момент набуття права власності на предмет іпотеки апелянтом. Однак, такі висновки суду є невірними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та письмовими доказами, зокрема Висновком про вартість майна від 16 вересня 2019 року.

Висновок про вартість майна від 16 вересня 2019 року складався на час набуття апелянтом права власності на предмет іпотеки та затверджувався Загальними зборами учасників ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», що вбачається з протоколу Загальних зборів від 18 жовтня 2019 року №3.

Вважає, що висновки суду про відсутність оцінки предмета іпотеки на час набуття апелянтом права власності є помилковими і такими, що не відповідають обставинам справи та призвели до ухвалення необґрунтованого судового рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метекс-Плюс» укладено кредитний договір, за яким банк надає позичальнику кредитні кошти у розмірі 500 000 грн., під відсотки за користування кредитом в розмірі 17% річних, з кінцевим строком виконання зобов`язання по 25 грудня 2009 року /а.с.9-11/.

26 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», Товариством з обмеженою відповідальністю «Метекс-Плюс» (іпотекодержатель) та майновим поручителем, ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передав у іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 /а.с.12-13/.

Таким чином, між АКБ «Форум», ТОВ «Метекс-Плюс» та ОСОБА_2 виникли договірні зобов`язання.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2015 року в справі № 532/288/15-ц в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог товариство з обмеженою відповідальністю «Метекс-Плюс» відмовлено в зв`язку з пропуском строку позовної давності /а.с. 14-15/.

05 квітня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія Веста» укладено договір про відступлення права вимоги №0002/19/17, згідно з яким до ТОВ «Фінансова компанія Веста» перейшло право вимоги за кредитним договором №0018/07/19-KL від 26 липня 2007 року /а.с.95-96/.

05 квітня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки /а.с.99-105/.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Веста» від 6 серпня 2019 року перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестохіллсВеста»/а.с.204-205/.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестохіллсВеста» набуло право вимоги за договором іпотеки від 26 грудня 2007 року.

Даний факт сторонами не оспорюється, та не є предметом розгляду в даній справі, а тому суд не надає оцінки додаткам до договору відступлення права вимоги, на які звертав увагу представник позивача в судовому засіданні.

04 червня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Весна» Рудич Ю.М. надіслано лист-вимогу про необхідність усунення порушення за договором іпотеки від 26 грудня 2007 року /а. с. 206-207/.

Станом на 22 жовтня 2019 року порушення за договором іпотеки не усунені.

22 жовтня 2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Голубєвою Ларисою Володимирівною проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 25 жовтня 2019 року індексний номер 49347877 на житловий будинок загальною площею 218,1 кв. м, житловою площею 116,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» () та скасовано запис про проведену державну реєстрацію відповідного права 33844200 від 22 жовтня 2019 року, внесений на підставі зазначеного рішення /а.с.16-18/.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновку, що до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про іпотеку» в редакцій, чинній на момент укладення договору іпотеки. У даному випадку під час укладення Договору іпотеки сторони у п. 5.4 погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Іпотекодержатель у разі порушення його прав має право застосувати будь-який спосіб захисту, передбачений ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», який в тому числі відповідає умовам договору. Наявність рішення суду не позбавляє Іптекодержателя застосувати звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб - відповідно до застерження про задоволення вимог Іпотекодержателя, оскільки рішенням суду не звернуто стягнення на предмет іпотеки, а відмова в задоволенні позову в звязку з пропуском строку позовної давності не припиняє дію Іпотечного договору. Крім цього, в розділі 6 Договору іпотеки сторонами погоджено, що визначений спосіб задо-волення вимог Іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші, вста-новлені чинним законодавством України, способи звернення стягнення на Предмет іпотеки.

При вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя судом встановлено, що під час укладення іпотечного договору ОСОБА_1 повідомила, що є зареєстрованою та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.12-13/.

Саме на вказану ОСОБА_1 адресу ТОВ «Фінансова компанія «Веста» 04 червня 2019 року направило лист-вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», яка отримана адресатом особисто /а.с.206-207/.

Оскільки іпотекодержателем дотримано порядок належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушення, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Іпотекодавець не спростував дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань та попереджена про наслідки їх невиконання.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд послався на відсутність оцінки предмета іпотеки на момент набуття права власності на предмет іпотеки апелянтом. підставою для задоволення позову були висновки суду про відсутність оцінки предмета іпотеки на момент набуття права власності на предмет іпотеки ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони прийняті з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 ЦК України). Отже, для забезпечення виконання основного зобов`язання сторони можуть передбачати як визначені у статті 546 цього Кодексу види забезпечення зобов`язань, так й інші види, встановлені договором або законом.

Законодавство України не розрізняє види забезпечення основного зобов`язання для визначення юрисдикції суду з розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Тобто іпотека - це різновид такого виду забезпечення зобов`язання, як застава. Іпотека регулюється, зокрема, ЦК України та Законом України від 2 жовтня 1992 року №2654-XII «Про заставу».

Для цілей застосування Закону № 898-IV основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотекодавцем може бути боржник за основним зобов`язанням або майновий поручитель особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи боржника (абзаци сьомий і восьмий статті 1 Закону №898-IV).

Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку боржника (зокрема, позичальника за кредитним договором) та майнового поручителя, який відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (частина перша статті 11 Закону №898-IV).

Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) (пункт 3 частини першої статті 512 ЦК України). У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (частина друга статті 11 Закону №898-IV).

Тобто, за загальним правилом, саме позичальник як боржник у зобов`язанні за кредитним договором має виконати свій обов`язок перед кредитодавцем.

Втім, якщо таке зобов`язання майновий поручитель забезпечив іпотекою, він може виконати обов`язок боржника, однак у межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки правовідносини з боржником за основним зобов`язанням не припиняються, оскільки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).

За наведених обставин, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки стосується звернення стягнення на майно, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, тобто стосується правовідносин, які є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів. Позивач ОСОБА_1 , яка набула право власності на спірну квартиру, є фізичною особою та не є підприємцем, проте відповідно до положень Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» вона набула статусу іпотекодавця у вказаних правовідносинах.

Отже, виходячи зі змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, спір у цій справі між позивачем та відповідачем виник з правовідносин, що стосуються правочину, укладе-ного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Частинами першою, другою статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. При цьому позивачу необхідно роз`яснити про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ухвали звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за підсудністю до суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, ч. ч. 1,4 ст. 377, ст. ст. 381, 384 ЦПК України, апеля-ційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 квітня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити позивачеві право протягом десяти днів з дня отримання ухвали звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за підсудністю до суду господарської юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.