Справа № 720/888/20
Провадження № 2/720/88/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Оленчука І.В.,

при секретарі Єфтемій М.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новоселиця Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди за пошкодження майна джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат - Вівчар А.Г., звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди за пошкодження майна джерелом підвищеної небезпеки до відповідача - ОСОБА_4 , в якому вказує, що 30 січня 2019 року, близько 04:30 год. в с.Магала Новоселицького району Чернівецької області, по вул. Центральній, на території АЗС «Візіт», водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марки «VolkswagenGolf»номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впорався з керуванням, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення із транспортним засобом марки «VolkswagenTouran», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на стоянці, тим саме порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України,за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Позивач зазначає, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди йому, як власнику пошкодженого автомобілямарки «VolkswagenTouran», державний номерний НОМЕР_3 ,була спричинена матеріальна шкода, що згідно проведеного дослідження, становить 27869,33 грн.

На підставі зазначеного просить суд стягнути з відповідача на його користь суму завданої матеріальноїшкоди в розмірі 27869,33 грн., витрати за проведення дослідження для визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1500 грн., 3000 грн. спричиненої моральної шкоди та понесені по справі судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідачазаявлені позивачем вимоги позиву не визнав,заперечував щодо їх задоволення та просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає, що у задоволенні вимог позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, щопозивач ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є власником автомобіля марки «VolkswagenTouran», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 6)

Відповідно до представленого позивачем Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1847 від 13 березня 2019 року, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «VolkswagenTouran», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження, станом на 30 січня 2019 року складає 27869,33 грн. (а.с. 8-28)

Як вбачається із розрахункової квитанції від 13 березня 2019 року, вартість проведеного товарознавчого дослідження, щодо визначення розміру спричиненого матеріального збитку становить 1500 грн. (а.с. 4)

Відповідно до постанови Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2019 року по справі № 720/2156/19 встановлено, що 30 січня 2019 року, близько 04:30 год. в с. Магала Новоселицького району Чернівецької області, по вул. Центральній, на території АЗС «Візіт», водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марки «VolkswagenGolf», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впорався з керуванням, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом, який був припаркований на стоянці. (а.с. 7)

Крім того, із змісту зазначеного судового рішення встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала в результаті порушення водієм - ОСОБА_4 вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, а його вина за ст. 124 КУпАП доведена повністю.

Разом з тим, зі змісту вказаної постанови Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2019 року у справі № 720/2156/19 вбачається, що ОСОБА_5 керуючи автомобілем допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, проте не вказано з яким саме. Вказанівідомості, стосовно зазначення транспортного засобу якому внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження не встановленівказаною вище постановою суду, а відтакдане рішення суду жодним чином не підтверджує обставини, щодо спричинення діями відповідача будь який пошкоджень саме автомобілю марки «VolkswagenTouran», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу.

Будь яких інших доказів,що свідчать про заподіяння позивачу матеріальних збитків неправомірними діями відповідача суду не надано.

Крім того, судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме станом на 30 січня 2019 року, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, автомобіля марки «VolkswagenGolf», номерний знак НОМЕР_1 ,була застрахована згідно полісу №АМ 3513933 страховою компанією ПрАТ СК «Галицька». (а.с. 71, 72)

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України - основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування», страхування можуть бути особистим, майновим та страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 999 ЦК України та ст.ст. 6, 7 ЗУ «Про страхування» страхування може бути добровільним та обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, в якій дається обґрунтування ст. 1194 ЦК України згідно з якою, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2015 року, № 3470, здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 року за № 689/17984, розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - необхідно відмовити.

Що стосується заявлених вимогпозовної заяви щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми завданої моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна та відшкодовується грішми фізичній особі особою, яка завдала шкоду за наявності її вини. Разом з тим, позивач жодним чином не зазначає в чому полягає завдана йому моральна шкода та не вказує яким чином він оцінює її розмір, в зв`язку з чим суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення завданої моральної шкоди задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 23, 386, 396, 980, 993, 999, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК Українист.ст. 4, 6, 7 Законом України «Про страхування», ст.ст. 3, 5, 27, 38 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючисьст.ст. 3, 4, 10-13,76, 81, 82,89, 258-259, 263-265, 268,273, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні вимог позову ОСОБА_3 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди за пошкодження майна джерелом підвищеної небезпеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.В. Оленчук