Справа № 472/204/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2021 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Фігурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади селища в особі Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: виконуюча обов`язки завідувача (державний нотаріус) Веселинівської державної нотаріальної контори Онищенко Лілія Валеріївна, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за правом представлення,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Територіальної громади селища в особі Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: виконуюча обов`язки завідувача (державний нотаріус) Веселинівської державної нотаріальної контори Онищенко Лілія Валеріївна, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за правом представлення.

Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 10,12 умовних кадастрових гектари, яка розташована Миколаївська область, Веселинівський район, смт. Веселинове. Діду ОСОБА_6 на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому й було зареєстровано його місце проживання та бабусі ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від їх шлюбу народилася донька - ОСОБА_7 .

Від шлюбу їх батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 народилися діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

07.02.2001 року шлюб між батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх бабуся ОСОБА_5 . Місцем проживання ОСОБА_5 є АДРЕСА_1 . Разом з ОСОБА_5 були зареєстровані та фактично на час її смерті проживали у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , члени її родини: з 14.03.1980 р. по 21.01.2004 р. чоловік ОСОБА_6 , та донька ОСОБА_7 з чотирма онуками.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх матір ОСОБА_7 . Рідні поховали ОСОБА_7 , позивачі та дід про відмову від спадщини не заявляли, обробляли та утримували земельну ділянку, онук ОСОБА_4 передав дідові ОСОБА_6 оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що вказує на факт прийняття спадщини в порядку ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_7 - неповнолітні діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом з дідом ще мали право на обов`язкову частку в спадщині відповідно до ст. 539 ЦК УРСР. Так на момент смерті ОСОБА_7 - її батькові ОСОБА_6 було 62 роки, а її дітям ОСОБА_1 - 12 років, ОСОБА_2 - 15 років, ОСОБА_3 - 17 років та ОСОБА_4 - 19 років.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх дід ОСОБА_6 . Місцем проживання ОСОБА_6 - АДРЕСА_1 . В будинку його зареєстровано з 14.03.1980 р. по 21.01.2004 р., що є місцем відкриття спадщини.

У зв`язку із відсутністю інших спадкоємців, відповідно до ч. 1 ст. 1266, ч. 4 ст. 1268 ЦК України неповнолітні онуки спадкодавця - позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є такими, що прийняли спадщину за законом в порядку представлення. На день смерті дідуся онукам ОСОБА_3 виповнилося 18 років а ОСОБА_4 - 20 років. Вони із заявами у 6-місячний строк з часу відкриття спадщини про прийняття спадщини до органів нотаріату не зверталися, отже є такими, що не прийняли спадщину.

ОСОБА_1 подав до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини згідно закону після смерті його діда ОСОБА_6 від 26.11.2019 р. Однак, ОСОБА_4 завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори Онищенко Л.В. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, оскільки неможливо встановити місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 її чоловіком ОСОБА_6 та коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . У зв`язку з відмовою нотаріуса позивач ОСОБА_1 змушений звернутися до суду, просить суд встановити юридичний факт, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , є їх місце проживання: АДРЕСА_1 , а також визнати за ним право на Ѕ частку на земельну ділянку (пай) розміром 10,12 умовних кадастрових гектари у землях переданих у колективну власність КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, за сертифікатом на право власності на земельну ділянку (пай) серії МК №0205946, виданим ОСОБА_5 Веселинівською райдержадміністрацією 22.02.2000 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9490 від 25.02.2000 року, в порядку спадкування за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його бабусі ОСОБА_5 , від якої перейшло право спадкування її чоловіку ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та її доньці ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою від 15 березня 2021 року було відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засідання підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник позивача - 1 ОСОБА_14 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Територіальної громади селища в особі Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Стаднічук А. в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про визнання позовних вимог та про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні визнали позов повністю, не заперечували проти його задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_4 завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори Онищенко Л.В. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Свідок ОСОБА_15 , суду пояснила, що знає дану родину з 1991 року. Разом з ОСОБА_7 вони працювали та пам`ятає як ОСОБА_7 народжувала дітей. ОСОБА_7 разом з чоловіком проживали по АДРЕСА_1 . Спочатку в родині померла мати ОСОБА_7 ОСОБА_5 , після її смерті в даному будинку проживали: чоловік ОСОБА_6 , донька ОСОБА_7 та її діти. Після смерті ОСОБА_7 в будинку проживали - батько ОСОБА_6 та її діти. Після смерті ОСОБА_7 її чоловік пішов жити до своєї матері. Після смерті ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 а ОСОБА_7 проживав по АДРЕСА_2 . Крім того, суду зазначила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 проживали в інтернаті. Також зазначила, що ОСОБА_5 працювала в колгоспі «Автоколона №3» та їй була надана земельна ділянка (пай), цей пай вона здавала в оренду.

Відповідач ОСОБА_4 був допитаний в якості свідка, суду пояснив, що в 2000 році орендар дав йому сертифікат на земельну ділянку (пай), щоб той його переоформив. Однак даний сертифікат ним було втрачено після чого йому було видано дублікат сертифікату. Після смерті бабусі ОСОБА_5 орендну плату отримували дід і мати. Крім того зазначив, що на момент смерті матері та діда він проживав у м. Миколаєві з ними він не проживав.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 29.11.2019 р. /а.с.35/

Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126,133,135 СК України №4 від 27.09.2019 р. /а.с.34/.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №1 від 07.12.2017 року ОСОБА_7 10 квітня 1982 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області складено актовий запис №18 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Від шлюбу у них народилися діти - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 27.07.2019 року уклала шлюб з ОСОБА_26 , про що Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області складено відповідний актовий запис №216 та змінила прізвище на « ОСОБА_2 » /а.с.32/.

07 лютого 2001 року шлюб між батьками позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області серії НОМЕР_4 від 07.02.2001 року /а.с.30/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Веселинове Веселинівський район Миколаївська область померла бабуся позивачів - ОСОБА_5 , смерть якої була зареєстрована 17 червня 1997 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 60, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 18 вересня 2019 року /а.с. 29 на звороті/.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну ділянку (пай) площею 10,12 умовних кадастрових гектарах в землях переданих у колективну власність КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, яке було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК № 0205946, зареєстрованим 25 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9490 /а.с.36/.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склала, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримали її чоловік ОСОБА_6 , донька ОСОБА_7 згідно ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володінням спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Веселинове Веселинівський район Миколаївська область померла матір позивачів - ОСОБА_7 , смерть якої була зареєстрована 20 червня 2002 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 77, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 18 вересня 2019 року /а.с. 29 /.

За життя ОСОБА_7 заповіту не склала, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримали її батько ОСОБА_6 та діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що на день смерті матері вони не проживали разом та до нотаріальної контори не подавали заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини, фактично не вступили в управління або володінням спадком майном, тому фактично вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_5 померла раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства, а саме нормами Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здання в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Веселинове Веселинівський район Миколаївська область помер дідусь позивачів - ОСОБА_6 , смерть якого була зареєстрована 21 січня 2004 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 16, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 18 вересня 2019 року /а.с. 28/.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2019 року /а.с. 25 на звороті/.

В довідці Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 55/05-03 від 15.10.2020 року зазначено, що згідно Реєстру територіальної громади Веселинівської селищної ради ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 14.03.1980 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.20/.

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 4 від 08 грудня 2020 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено місце проживання: АДРЕСА_1 /а.с. 10-11/.

Інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено.

26.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини згідно закону після смерті його діда ОСОБА_6 та отримав відмову.

Як вбачається з довідки - роз`яснення завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори та ОСОБА_4 завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори від 19.03.2020 року за вих. № 133/02-31, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, оскільки неможливо встановити місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 її чоловіком ОСОБА_6 та коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 /а.с. 21-22/.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Отже, неповнолітні онуки спадкодавця - позивачі ОСОБА_1 (15 років) та ОСОБА_3 (16 років) є такими, що прийняли спадщину за законом в порядку представлення

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 за життя була членом КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області.

22.02.2000 року на ім`я « ОСОБА_5 » Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0205946 у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок», розміром 10,12 в умовних кадастрових гектарах. Зазначений сертифікат був зареєстрований 25.02.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9490 /а.с. 36/.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», (надалі - Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 2 Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, моментом набуття права на земельну частку законодавством є момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству Державного акту на право колективної власності на землю та включення члена цього колективного сільськогосподарського підприємствадо списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Не зважаючи на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті ОСОБА_5 , факт належності їй права на земельну частку (пай) підтверджується: копією розпорядження Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області від 30.12.1996 року № 489-р «Про затвердження розрахунків вартості і розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП «Світанок»; копією списку пенсіонерів КСП «Світанок»; Витягом з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) щодо реєстрації сертифікату на право на земельну частку (пай) серія МК № 0205946, виданого на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрованого 25 лютого 2000 року за № 9490; інформаційною довідкою відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 07.08.2020 року № 145/108-20 про те, що згідно списку пенсіонерів КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, гр. ОСОБА_5 була включена в список осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. /а.с.24/.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_5 була членом зазначеного КСП та була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), вона набула право на земельну частку пай у розмірі 10,12 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до вимог закону, що діяв на той час.

Згідно з п.3.5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01.03.2013 року, узагальнення якого викладенні в листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» (в редакції чинної на момент виникнення правовідносин), ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року право на земельну частку (пай) можуть бути об`єктом спадкування.

Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачами доведено, що померла ОСОБА_5 мала право на земельну частку (пай) та враховуючи те, що позивачі прийняли спадщину після смерті своєї матері та діда ОСОБА_6 за законом в порядку представлення, в свою чергу дід ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 та своєї доньки ОСОБА_7 , та неможливість оформлення ними своїх спадкових прав у нотаріуса,суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ними право по Ѕ частці кожному на земельну частку (пай) в порядку спадкування за правом представлення.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Територіальної громади селища в особі Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: виконуюча обов`язки завідувача (державний нотаріус) Веселинівської державної нотаріальної контори Онищенко Лілія Валеріївна, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за правом представлення - задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є їх місце проживання: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , 23 грудня 1989 року народження , РНОКПП НОМЕР_8 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_9 , право по Ѕ частці кожному на земельну ділянку (пай) розміром 10,12 умовних кадастрових гектари у землях переданих у колективну власність КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, за сертифікатом на право власності на земельну ділянку (пай) серії МК №0205946, виданим ОСОБА_5 Веселинівською райдержадміністрацією 22.02.2000 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9490 від 25.02.2000 року, в порядку спадкування за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 їх бабусі ОСОБА_5 , від якої перейшло право спадкування її чоловіку ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та її доньці ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіП. О. Чаричанський

Дата складання повного судового рішення 30.07.2021 року.