Провадження № 22-ц/802/382/21 Категорія: 44 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 18 серпня 2019 року відносно нього старшим лейтенантом поліції УПП у Волинській області ДПП Хоронжуком І.В. було винесено постанову серії НК №024078 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року ухвалено скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 18 серпня 2019 року серії НК №024078, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Посилається на те, що неправомірними діями поліцейського йому було завдано моральної шкоди. Вказує, що є особою з інвалідністю ІІ групи та має значні проблеми зі здоров`ям, а під впливом незаконних дій патрульного поліції хвороби загострились. Весь час, поки тривав судовий процес, у ході якого він оскаржував постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач перебував у стані стресу. Крім того, він має проблеми із ногою, йому важко пересуватись, а тому вчинення процесуальних дій - ознайомлення з матеріалами справи про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, підшукування представника, зустрічі з ним для підготовки документів до суду, участь в судових засіданнях, у тому числі доїзди до суду, завдало йому фізичного болю та страждань. У зв`язку із зазначеним йому було завдано значну моральну шкоду, що негативно вплинуло на його життєдіяльність, зокрема, він не міг та досі не може виконувати справи по дому, підтримувати стосунки з іншими людьми. Вказує, що його відновлення після отримання душевних і фізичних страждань ще триває, і цей процес є повільним, оскільки завдана йому моральна шкода спричинила погіршення вже існуючого хронічного захворювання, знизивши шанси на його виліковність.

З огляду на вищезазначене просив стягнути з Управління Патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на свою користь моральну шкоду у розмірі 30000 гривень.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що неправомірність дій працівників поліції при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення встановлена рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року, яким провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито через відсутність складу адміністративного правопорушення. Вказані дії завдали апелянту суттєвих моральних втрат, призвели до порушення нормальних життєвих та професійних зв`язків, з часу незаконного складання постанови позивач пережив емоційний стрес, що призвело до душевних страждань.

В березні 2021 року на адресу апеляційного суду від Національної поліції України в порядку статті 360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . У відзиві зазначено, що викладені в апеляційній скарзі факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчать про неправомірність дій співробітника управління Національної поліції України при винесенні постанови. Відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенням суду - без змін.

Від Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що апеляційна скарга не містить належним чином обґрунтованих доказів, які спростовують встановлені судом обставини, вимоги про відшкодування шкоди є недоведеними та до задоволення не підлягають, а тому скаргу просить залишити без задоволення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів жодними належними та допустимими доказами наявності самої моральної шкоди, а також вважав, що за вказаних у даній справі обставин справедливою та достатньою сатисфакцією з відновлення прав позивача є скасування судом постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду є правильними та відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2019 року інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Хоронжуком І.В. винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК №024078, в якій зазначено, що ОСОБА_1 18 серпня 2019 року о 12 год. 08 хв. у м. Луцьку, по вул. Глушець керував автомобілем ГАЗ 31029 та здійснив зупинку вище 30 м від дорожнього знаку зупинка (5.41), чим порушив п.15.3 (е) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 18 серпня 2019 року серії НК №024078, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, і закрито справу про адміністративне правопорушення. В позові до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП старшого лейтенанта поліції Хоронжука І.В. відмовлено. Суд дійшов висновку про скасування постанови про накладення на позивача ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн, оскільки відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем указаного адміністративного правопорушення (а.с. 10,11).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 490/843/15-а, право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, а не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесеної суб"єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись із цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач протиправно притягнув його до відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Отже, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, судом встановлено, що позивач не надав належних та допустимих доказів, котрі б свідчили про наявність заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями органу поліції та заподіяною, на його переконання, шкодою.

При цьому сам факт скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Посилання апеляційної скарги на те, що рішення суду від 06 серпня 2020 року є підтвердженням протиправності дій відповідачів є безпідставним, оскільки вказаним судовим рішенням підтверджено лише те, що відповідачем не доведено, що позивач вчиняв адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме скасування судом постанови про накладення штрафу є справедливою сатисфакцією з відновлення прав позивача ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів.

Порушень норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

З огляду на вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам, є законними та обґрунтованими.

На підставі вищенаведеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Головуючий

Судді