Номер провадження: 22-ц/813/7204/21
Номер справи місцевого суду: 495/7731/20
Головуючий у першій інстанції Заверюха В.О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

25.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить усунити ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

До суду від позивача надійшло клопотання про витребування з архіву Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області оригінал цивільної справи №495/1048/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2021 року клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування доказів - задоволено.

Витребувано з архіву Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області оригінал цивільної справи №495/1048/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Тобто, забезпечення доказів є механізмом збору і закріплення доказів до судового розгляду по суті та гарантує наявність доказів у справі на випадок, коли їх можна втратити до початку судового розгляду.

Неможливість надання (одержання) доказу може бути пов`язана з майбутнім знищенням, зіпсуттям доказу, очікуваною смертю свідка тощо, а ускладнення у наданні доказу може бути обумовлене обставинами, які вимагатимуть додаткових зусиль, витрати часу та коштів.

Забезпечення доказів є процесуальною дією суду, яка вчиняється за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів. Під особами, які мають право заявити про забезпечення доказів, маються на увазі суб`єкти доказування. Відтак, останні повинні довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів може стати неможливим або ускладненим. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб`єкта доказування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

При цьому поняття «витребування доказів» та «забезпечення доказів шляхом їх витребування» не є тотожними.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинні бути зазначені вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 84 ЦПК України передбачено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Так, метою процесуального інституту витребування доказів є допомога сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно, що підтверджується обов`язком особи, яка заявляє клопотання про витребування доказів, долучити до нього відомості про неможливість отримання таких доказів особисто.

Натомість, інститут забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження та покликаний створити можливість реалізації своїх прав особами, які беруть участь у справі, щодо подання до суду необхідних доказів за наявності обставин, які свідчать, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.

Так, у заяві про забезпечення доказів вказуються обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а у клопотанні про витребування доказів - відомості про неможливість отримання таких доказів особисто. Саме такі обставини відрізняють заяву про забезпечення доказів від клопотання про витребування доказів.

Крім того, ухвала про витребування доказів та ухвала про забезпечення доказів є різними за свою правовою природою та мають різний порядок оскарження, а саме ухвала щодо витребування доказів окремо від рішення суду оскарженню не підлягає, а ухвала щодо забезпечення доказів підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Дослідивши апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що матеріали апеляційного провадження необхідно повернути до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 п.4 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Частиною 1 ст. 353 ЦПК України зазначено перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Вказаний перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, є вичерпним.

З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції про задоволення клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування доказів не міститься у вказаному переліку, то вона не підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись п.15.11 Перехідних положень ЦПК України у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття апеляційної скарги до розгляду судовою колегією Одеського апеляційного суду, у зв`язку з чим вона підлягає поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 353, 357, п.15.11 Перехідних положень ЦПК України, ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, повернути до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для виконання вимог п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Князюк

Судді С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін