РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/853/19

Провадження №2/568/386/21

30 липня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Дмитриши О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 12 червня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання заяви до суду, а саме з 31.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 21.03.2019 року рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 12.06.2018 року скасовано та ухвалено нове, стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання заяви до суду, а саме з 31.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначив, що з часу, коли вони з відповідачем почали проживати окремо, а саме з листопада 2017 року по 21.09.2018 року, за усною домовленістю він добровільна надавав кошти на утримання сина, купував йому необхідний одяг та взуття, їздив разом з ним на відпочинок. 21.09.2018 року він потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримав тяжкі тілесні ушкодження. За час лікування ним було витрачено значні кошти. Перебуваючи на посаді заступника начальника слідчого відділу Святошинського управління поліції ГУНП в м.Києві, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, був визнаний непридатним до служби в поліції та 14.02.2019 року звільнений. Також з 08.04.2019 року йому встановлено ІІ групу інвалідності. З того часу не працює, заробітку плату не отримує. Також змінився його сімейний стан, він одружився. За період з 31.01.2018 року по 14.02.2018 року із отриманої заробітної плати в розмірі 162100,63 грн., під час примусового виконання рішення суду, на користь позивача було стягнуто 10660,94 грн. Заборгованість за аліментами, яка виникла в період часу з 22 вересня 2018 року по 27 травня 2019 року виникла в зв`язку з його хворобою та втратою можливості сплачувати аліменти на утримання сина. Вказані обставини унеможливлюють сплату аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно. Вважає за доцільним зменшення розміру аліментів, визначеного судом, до 1/16 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно. Також позивач просить суд обчислити розмір заборгованості за аліментами відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 21.03.2019 року та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 січня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов.

До початку судового розгляду справи, а саме 10.03.2021 року представником відповідачем подано відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала та зазначила, що обставина з якою не погоджується відповідач це явно неправдива інформація про неможливість ним сплачувати аліменти у розмірі встановленому судом. Вказує, що дійсно, після того як дізналася, що позивач потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та отримав тяжку тілесні ушкодження, вона вирішила відразу після отримання рішення суду не звертатись до виконавчої служби із виконавчим листом про стягнення з позивача аліментів на утримання сина. Вважає, що причиною, яка перешкоджає позивача сплачувати аліменти на утримання сина - потреба в лікуванні позивача, є важливою та заслуговує на увагу, однак не звільняє його від обов`язку утримувати свою дитину. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити, розгляд справи проводити у її відсутність.

Позивач скористався своїм правом та подав 23.03.2021 року до суду відповідь на відзив. Проте суду не надано доказів направлення відповіді на відзив відповідачу, а відтак відповідь на відзив необхідно залишити без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити їх. В наступне судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьому зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. У відзиві на позовну заяву, вказавши, про розгляд справи у її відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до наступного висновку

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Судом встановлено, що сторони, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26) .

Згідно постанови Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31.01.2018 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. (а.с.21-25)

Позивач ОСОБА_1 призначені судом аліменти сплачував частково за березень квітень та травень 2019 року, що підтверджується наданими дублікатами квитанцій від 29.04.2019 та 26.05..2019 року (а.с.103,104,105)

Згідно інформації щодо пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 27.05.2019 року виконавчі провадженні, у яких ОСОБА_1 є боржником відсутні.

ОСОБА_1 10.04.2019 року встановлена ІІ група інвалідності (травма одержана під час проходження служби, в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням службових обов`язків) (а.с.85)

08.04.2020 року ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності довічно. (а.с.122)

Вирішуючи спір по суті, суд застосовує наступні норми права.

Так, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі постанови Київського апеляційного суду від 21.03.2019 року та просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах покликаючись на своє скрутне матеріальне становище та свій незадовільний стан здоров`я.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, то суд зазначає наступне.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182, ст.183. ст.184 СК України).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно ч.2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, посилався на те, що внаслідок ДТП за станом здоров`я він не має змоги працювати, та йому 10.04.2019 року встановлена ІІ група інвалідності. В подальшому, за рішенням МСЕК від 08.04.2020 року ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності довічно. Як встановлено відповідними медичними документами, наданими позивачем в якості доказів, на сьогоднішній день йому протипоказана робота із значним фізичним та нервово-психічним навантаженням, та дозволена легка праця в умовах кабінету. Окрім того, підстави, які зазначає позивач у своїй позовні заяві, на обґрунтування своїх позовних вимог, вже були предметом розгляду при перегляді справи про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини та взято судом до уваги при винесені постанови Київського апеляційного суду від 21.03.2019 року. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Також, згідно пояснення позивача, що були надані суду в судовому засіданні, на даний час він сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно чинного законодавства, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, на даний час позивач сплачує аліменти на утримання сина в мінімальному розмірі. Отже, судом не встановлено підстав, визначених законом, для зменшення розміру аліментів.

Щодо позовних вимог про обчислення розміру заборгованості та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, то суд приходить до наступних висновків.

Частиною другою статті 197 Сімейного кодексу України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Суд звертає увагу на те, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вищезазначеними обставинами, не надав суду доказів про наявності заборгованості по аліментах, окрім того просив суд обчислити розмір такої заборгованості, що не відповідає ст..16 ЦК України.

Як встановлено судом, на виконанні у Державній виконавчій службі відсутні будь-які виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , відтак судом не встановлено існування заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 .

Суд, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-79, 81, 89, 95, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 141, 180-183, 191, 192, 197 СК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.О. Троцюк