Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/293/21

Провадження №2/377/216/21

30 липня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Щуковської А.М., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

У С Т А Н О В И В:

20 травня 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника Піндура М.М., посилаючись на ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», просить визнати виконавчий напис, вчинений 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі за № 6606, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», заборгованості у розмірі 21 376,39 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64832581 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в розмірі 21 376,39 гривень на підставі виконавчого напису № 6606, виданого 27.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В.. У виконавчому написі № 6606, вчиненому 27.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зазначено, що стягнення заборгованості було здійснено за кредитним договором № 418350 від 02 березня 2019 року, який був укладений з ТОВ «Українські фінансові операції». Строк платежу за кредитним договором № 418350 від 02.03.2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 31 березня 2019 року по 19 січня 2021 року. Сума заборгованості складає 20 876,39 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2 500,00 гривень, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 1 377,50 гривень, строкова заборгованість за пенями за період з 31.03.2019 року по 12.03.2020 року становить 16 998,89 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати зі стягувача 500,00 гривень. Загальна заборгованість боржника становить 21 376,39 гривень. Приватний нотаріус вчинив вказаний виконавчий напис всупереч ч. 3 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Оскільки стягнута заборгованість за пенями 16 998,89 гривень перевищує подвійну суму мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», а саме з січня 2019 року 4 173 гривні, тому позивач не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса і тому така сума заборгованості не має ознак безспірності. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що заборгованість виникла за кредитним договором № 418350 від 02.03.2019 року, який укладено з ТОВ «Українські фінансові операції», однак в той час, згідно пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 418350 від 02.03.2019 року, вбачається інше товариство, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Верона» (ТМ «Гроші всім»). Наведене дає підстави для висновку, що під час звернення відповідача до приватного нотаріуса для вчинення спірного виконавчого напису, останньому не було надано документів, які б підтверджували, що ТОВ «Українські фінансові операції» є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Фінансова компанія «Верона» за пропозицією укласти договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 418350 від 02.03.2019 року. Тому за відсутності договору про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Верона» та відповідачем, останній не може бути стягувачем за спірним виконавчим написом. Підпунктом 3. 2. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» (крім випадку, передбаченого п. 11 цього Переліку (щодо стягнення за іпотечними договорами), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд України у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості вчинений нотаріусом 27 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору, оскільки кредитний договір № 418350 від 02.03.2019 року не було посвідчено нотаріально. Отже, приватний нотаріус Баршацький І.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 6606 від 27.02.2021 року застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі.

Ухвалою судді від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 14 червня 2021 року.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 було відкладено судовий розгляд справи на 30 липня 2021 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

В призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До канцелярії суду від представника позивача за довіреністю Піндура М.М. надійшло клопотання, в якому він просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду та винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач свого представника повторно в судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ст. ст. 128-130 ЦПК України.

За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 30 липня 2021 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено з матеріалів справи, що 02 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 418350.

Відповідно до п. 1.1. договору № 418350 позикодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України гривні у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (сума позики) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі та порядку, встановлених договором.

В пункті 1.2. договору зазначено, що загальний розмір наданої позики (сума коштів, які позикодавець зобов`язується надати позичальникові за цим договором) складає 2 500,00 гривень.

З пункту 1.3. договору вбачається, що строк, на який надається позика, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме: з 02.03.2019 року по 30.03.2019 року включно.

Пунктом 1.4. договору визначено, що проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90% від суми позики в день, що на рік становить (реальна річна процентна ставка становить) 693,5% від суми позики. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно з п. 1.7. договору позика надається позичальнику за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем у мережі Інтернет на веб-сайті позикодавця.

Відповідно до п. 2.1. договору № 418350 позикодавець надає позичальникові позику у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника протягом трьох банківських днів з дати підписання договору.

В пункті 3.1. договору зазначено, що за користування наданими у позику грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю проценти від суми наданої позики у національній валюті України гривні, по фіксованій процентній ставці, яка визначена в пункті 1.4. цього договору. Фіксована процентна ставка є незмінної протягом усього строку дії договору.

Згідно з п. 3.2. договору проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика.

Пунктом 4.2. договору визначено, що сума платежу, дата платежу в рахунок повернення позики та сплати процентів, терміни їх нарахування та сплати, визначаються згідно із Графіком платежів, який містить розрахунок загальної вартості позики (суми наданої позики та сума процентів за користування позикою) із зазначенням періодичності, терміну та розмірів платежів позичальника. Повернення суми позики (грошові кошти, які позикодавець надав у позику, а позичальник отримав за цим договором) та сплата суми процентів здійснюється позичальником відповідно до наступного Графіку платежів: сума позики становить 2 500,00 гривень; сума нарахованих процентів 1 377,50 гривень; загальна вартість позики (сума позики та нарахованих процентів) 3 877,50 гривень; термін платежу (дата повернення позики та процентів) 30.03.2019 року.

Згідно з п. 6.1. договору № 418350 за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства та умов даного договору.

Відповідно до п. 6.2. вказаного договору у разі порушення позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати процентів або несплати процентів за користування позикою, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2,9% від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості) за договором за кожний день прострочення платежу.

Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 6606, вчиненого 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , який є боржником за кредитним договором № 418350 від 02 березня 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код юридичної особи 40966896. Строк платежу за кредитним договором № 418350 від 02 березня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 31 березня 2019 року по 19 січня 2021 року. Сума заборгованості становить 20 876,39 гривень, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2 500,00 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 1 377,50 гривень, строкова заборгованість за пенями за період з 31.03.2019 року по 12 березня 2020 року становить 16 998,89 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 500,00 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 21 376,39 гривень. Дата набрання виконавчим написом законної сили 27 січня 2021 року.

15 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем на підставі вказаного виконавчого напису було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 64832581 та 18 березня 2021 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років

За змістом ч. 2 вказаної статті якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.

В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що приватний нотаріус вчинив вказаний виконавчий напис всупереч ч. 3 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки стягнута заборгованість за пенями 16 998,89 гривень перевищує подвійну суму мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», а саме 4 173 гривні, тому позивач не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса і тому така сума заборгованості не має ознак безспірності. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що заборгованість виникла за кредитним договором № 418350 від 02.03.2019 року, який укладено з ТОВ «Українські фінансові операції», однак в той час, згідно пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 418350 від 02.03.2019 року, вбачається інше товариство, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Верона» (ТМ «Гроші всім»). Приватний нотаріус Баршацький І.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 6606 від 27.02.2021 року застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, а саме пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п.2 Переліку № 1172. Пункт 1 вказаного Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. Нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору, оскільки кредитний договір № 418350 від 02.03.2019 року не було посвідчено нотаріально.

Аналізуючи наведені доводи представника позивача, суд виходить з такого.

Як вбачається із змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в розмірі 20 876,39 гривень, яка складається з : простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2 500,00 гривень; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 1 377,50 гривень; строкової заборгованості за пенями за період з 31.03.2019 року по 12 березня 2020 року, яка становить 16 998,89 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 500,00 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 21 376,39 гривень.

Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулює Закон України «Про споживче кредитування», що діяв на момент укладення між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Верона» договору № 418350 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта).

Підпунктом 1-1) пункту 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні.

В пункті 1.2. договору зазначено, що загальний розмір наданої позики (сума коштів, які позикодавець зобов`язується надати позичальникові за цим договором) складає 2 500,00 гривень.

Таким чином, загальний розмір кредиту не перевищував розміру однієї мінімальної заробітної плати.

В оспорюваному виконавчому написі зазначено, що з ОСОБА_1 стягнуто, зокрема, строкову заборгованість за пенями за період з 31.03.2019 року по 12 березня 2020 року у розмірі 16 998,89 гривень, що перевищує розмір подвійної суми, одержаної позичальником за договором № 418350 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта).

Враховуючи загальний розмір наданої позики в сумі 2 500 гривень, що визначений п. 1.2. договору № 418350 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта), який не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» станом на дату укладення договору про надання позики, в оспорюваному виконавчому написі в порушення вимог ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», стягнуто з ОСОБА_1 строкову заборгованість за пенями за період з 31.03.2019 року по 12 березня 2020 року у розмірі 16 998,89 гривень, що перевищує розмір подвійної суми, одержаної позивачем за договором № 418350.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про відступлення прав вимоги відповідачу ТОВ «Українські фінансові операції» первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Верона» за договором № 418350 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта) від 02.03.2019 року, що укладений позивачем ОСОБА_1 з ТОВ «Фінансова компанія «Верона». Посилання на документи, які б свідчили про відступлення прав вимоги відповідачу ТОВ «Українські фінансові операції» первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Верона» за вказаним кредитним договором, не зазначено і в оспорюваному виконавчому написі № 6606 від 27.01.2021 року.

Крім того, суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. у виконавчому написі від 27 січня 2021 року № 6606 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним.

В той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Установлені обставини свідчать, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наданий нотаріусу кредитний договір № 418350 від 02.03.2019 року не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитним договором № 418350 від 02.03.2019 року у розмірі 20 876,39 гривень, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, зареєстрований в реєстрі за № 6606 від 27.01.2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором № 418350 від 02 березня 2019 року у розмірі 20 876,39 гривень та за вчинення виконавчого напису 500 гривень, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної в сумі 908 гривень та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 гривні, всього на загальну суму 1362 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265, 280-281 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, вчинений 27 січня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 6606, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором № 418350 від 02 березня 2019 року у розмірі 20 876,39 гривень та за вчинення виконавчого напису 500 гривень, всього на суму 21 376,39 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 362 гривні.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 313.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, адреса місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, «Карат» промисловий майданчик, 5-А, офіс 507 (Бізнес Центр «Карат»).

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Рейтарська/провулок Георгіївський, буд. 6-3, літера «А».

Повне заочне рішення складено 30 липня 2021 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька