ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Харків

Справа № 643/19853/19

Провадження № 22-ц/818/1721/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 жовтня 2020 року, постановлене суддею Крівцовим Д.А.,

у цивільній справі за позовом про стягнення шкоди в регресному порядку,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» в особі ХОД ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач) на свою користь в порядку регресу грошові кошти в розмірі 3362,49 грн.

Позов мотивований тим, що 19 січня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9976021, відповідно до якого було застраховано цивільноправову відповідальність водіїв за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 . У відповідності до постанови Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2018, 12.06.2018 року о 10-00 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ак. Павлова, буд. 140, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу контролювати автомобіль та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , чим заподіяв матеріальну шкоду та порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Загальна сума страхового відшкодування, яка була здійснена позивачем за страховим випадком, склала 6724,97 грн. Відповідач повинен відшкодувати позивачу 50 % виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування, оскільки страхувальником був пенсіонер та останнім було застосовано пільгу щодо розміру страхового платежу в розмірі 50 %.

У відзиві на позов ОСОБА_1 заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначав, що згідно постанови Харківського апеляційного суду від 30.01.2019 по справі № 643/8253/18, його вина у ДТП не встановлена та вважає, що позивач мав би відмовити заявникам у виплаті страхового відшкодування, а тому має право на звернення з позовом про повернення безпідставно сплачених коштів.

У відповіді на відзив представник позивача зазначав, що згідно правового аналізу положень ст. 38 КУпАП її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчинені правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події та складу адміністративного правопорушення. Враховуючи наведене, така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. З огляду на вищевикладене представник позивача вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у постанові Харківським апеляційним судом зазначено, що зі змісту резолютивної частини постанови суду першої інстанції видно, що суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення, питання про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не вирішувалось. Опис в мотивувальній частині постанови районного суду обставин ДТП не свідчить про встановлення вини будь-кого з водіїв транспортних засобів. Будь-яких інших доказів вини відповідача в ДТП, під час розгляду даної цивільної справи суду не надано, за таких обставин суд дійшов до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що саме відповідач є особою, відповідальною за завдану внаслідок ДТП шкоду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року було встановлено обставини ДТП, яка сталася 12 червня 2018 року за участю автомобіля відповідача та встановлено, що ДТП трапилось з вини ОСОБА_1 . Постановою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2019 року судове рішення першої інстанції було залишене без змін.

В обґрунтування скарги зазначає, що застосування ст.38 КУпАП, яка не є реабілітуючою, можливе лише у разі наявності вини особи у вчиненні правопорушення, тому що у разі відсутності вини підлягали б застосуванню положення п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду без змін, оскільки у постанові апеляційного суду в межах розгляду адмітістративної справи було зазначено, що опис у мотивувальній частині постанови районного суду обставин ДТП не свідчать про встановлення вини будь-кого з водіїв транспортних засобів, а постанова ВС від 16 квітня 2019 року у справі №953/623/18, на яку посилався позивач, винесена за обставинами, відмінними від даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 19 січня 2018 року укладено Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9976021, відповідно до якого було застраховано цивільноправову відповідальність водіїв за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 4).

Вказаний договір ОСОБА_2 було укладено як пенсіонером, про що міститься відповідне застереження в полісі.

12 червня 2018 року сталась ДТП за участю автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Вказані обставини підтверджуються постановою Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 (а.с. 35), повідомленнями ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про ДТП (а.с. 6; а.с. 10; а.с. 23).

Позивачем на користь ОСОБА_5 та власника автомобіля «Шевроле» ОСОБА_6 було виплачене страхове відшкодування в загальному розмірі 6724,97 грн., що підтверджується, зокрема, даними ремонтної калькуляції № НОМЕР_2 від 19.06.2018 (а.с. 13-15), протоколу огляду транспортного засобу від 12.06.2018 (а.с. 16-17), розрахунку страхового відшкодування від 19.12.2018 (а.с. 19), страхового акту № ОЦВ-18-20-7372/1 від 19.12.2018 (а.с. 20), реєстру безготівкових переказів від суб`єктів господарювання № 234 від 20.12.2018 (а.с.22), заяви про страхове відшкодування ОСОБА_6 (а.с. 24), ремонтної калькуляції № НОМЕР_3 від 19.06.2018 (а.с. 26-27), протоколу огляду транспортного засобу від 12.06.2018 (а.с. 30), розрахунку страхового відшкодування (а.с. 31), страхового акту № ОЦВ-18-20-7507/1 від 05.02.2019 (а.с. 32), реєстру одержувачів сум відшкодування за рахунок коштів АТ «НАСК «ОРАНТА» від 06.02.2019 (а.с. 34).

Згідно п. 22.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 13.2. ст. 13 Закону, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Згідно п. 38-1.1. ст. 38-1 Закону, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Згідно зі ст.221, ч.1 ст.280, ч.1 ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Зі змісту постанови Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року, якою провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 закрито у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, вбачається, що суд першої інстанції, вивчивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії БД №069689 від 12.06.2018 року, схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.06.2018 року, в якій відображено характер механічних пошкоджень автомобілів, заслухавши ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 адвоката Онопко В.С., свідка ОСОБА_7 , прийшов до висновку, що дорожньо-транспортна пригода трапилась з вини водія ОСОБА_1 в результаті порушення ним правил дорожнього руху України (а.с.35).

Вказана постанова суду першої інстанції від 12 грудня 2018 року переглядалась в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та була залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2019 року.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди ( частина 2 статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у ДТП, яка сталася 12 червня 2018 року, ОСОБА_1 не надав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд повинен встановити вину такої особи та вирішити питання про розмір відшкодування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону № 2443 VIII порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 701/167/18-ц, від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Встановивши факт настання страхової події, внаслідок якої позивач здійснив виплату відшкодування потерпілим особам шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортних засобів потерпілих, з урахуванням вимог статті 1191 ЦК України, суд першої інстанції дійшов, необґрунтованого висновку про відсутність у позивача, після проведеної виплати потерпілим особам, права зворотної вимоги до відповідача, у зв`язку з чим з останнього на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу 50% виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 3362,49 грн.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим, на підставі положень ст.376 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» і задоволення позову в повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України судова колегія вирішує питання про розподіл судових витрат. Тому згідно ч.1, п.1 ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за звернення із позовом у розмірі 1921 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 2881 грн. 50 коп., всього 4802 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 жовтня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в регресному порядку задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ( , вул. Здолбунівська, 7-Д, місто Київ, 02081) в порядку регресу грошові кошти в розмірі 3362 (три тисячі триста шістдесят дві) грн. 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ( , вул. Здолбунівська, 7-Д, місто Київ, 02081) судові витрати у сумі 4802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова