З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2021 року Подільський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Анохіна А.М.
при секретарі - Товченко К.М.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-
Позивач звернулася до суду з позовом та просить суд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20 вересня 2006 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Від цього шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.05.2013.
Зазначила, що після розірвання шлюбу неповнолітній син ОСОБА_4 прописаний і проживає разом із позивачем.
З моменту народження неповнолітньої дитини відповідач лише декілька раз бачив свою неповнолітню дитину, оскільки весь цей час життям неповнолітньої дитини не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною, не приймав участь у його вихованні. Крім того, будь - яких кошів на утримання дитини не надавав та аліментів жодного разу не платив, а виконавчою службою були застосовано обмеження щодо відповідача.
Позивач вважає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому просить позбавити останнього батьківських прав.
Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі.
01 жовтня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Корніловій Ж.О.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.10.2019 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ.
27 жовтня 2020 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Ларіоновій Н.М.
21 січня 2021 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.01.2021 прийнято в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, до провадження.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Не заперечив щодо винесення судом заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Однак, як вбачається з матеріалів справи, остання містить нотаріально засвідчений відзив про визнання позову та слухання справи без його участі.
Представник третьої особи - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прізвище якого було змінено на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.39, 40).
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.05.2013 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.13-14).
В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.
Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.
Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 13.03.2020 складеного депутатом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 проживає з малолітньою дитиною ОСОБА_4 та співмешканцем ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Для дитини створені належні умови для проживання та відпочинку, мати займається виховання та утриманням сина.
Батько ОСОБА_3 у вихованні дитини участі не приймає, розвитком та навчанням не займається, матеріально не утримує.
Відповідно до висновку Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 07-21/2441 від 01.09.2020, орган опіки та піклування Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.51-53).
Суд вважає висновок № 07-21/2441 від 01.09.2020 обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи.
Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 768,40 грн.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 19, 150, 152, 154-155, 164, 165, 191 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, Пленумом Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 - 83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Суддя: А.М.Анохін