ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8203/20 Номер провадження 22-ц/814/1431/21Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

секретар: Зеленська О.І.

за участю представника позивача Кобрися О.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Костуренка Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавсь-кої області Полтавської обласної ради»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 квітня 2021 року

у справі за позовом Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи в сумі 60 611 грн. 03 коп., витрат за проведення незалежної оцінки в сумі 3 500 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної майну юридичної особи.

В обгартування позовних вимог зазначало, що 20 серпня 2019 року о 12 год. 45 хв. в м. Кременчуці, квартал 101, буд. 3 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «УАЗ 3741» д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на транспортний засіб «ВАЗ 21074» під керуванням ОСОБА_2 , після чого транспортний засіб «УАЗ 3741» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 здійснив наїзд на транспортний засіб «БАЗ 2215» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який своїм механічним прискоренням здійснив наїзд на транспортний засіб «БАЗ 22154» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Відповідач на момент ДТП був працівником Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області та 20 серпня 2019 року виконував свої службові обов`язки на автомобілі, який належить позивачу.

В результаті ДТП транспортний засіб під керуванням відповідача було пошкоджено та вартість відновлювального ремонту складає 60 611 грн. 03 коп.

Крім того, позивачем понесено витрати на проведення дослідження в сумі 3 500 грн.

Враховуючи вищевикладене, просило стягнути з відповідача на користь Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області кошти в сумі 64 111 грн. 03 коп.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2021 року позов Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області кошти в сумі 12 811 грн. 68 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись частково з даним судовим рішення, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача коштів в сумі 12 811 грн. 68 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача кошти в сумі 6 405 грн. 84 коп. та скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат, які складаються із судового збору в сумі 419 грн. 98 коп. і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 209 грн. 99 коп. Вирішити питання судових витрат за подання апеляційної скарги.

Зазначав, що правильними є висновки суду першої інстанції про те, що посада «водія» відсутня у переліку посад з повною матеріальною відповідальністю та про відсутність підстав для настання повної матеріальної відповідальності, а відповідальність обмежена його середньомісячним заробітком.

Однак, вважає, що суд першої інстанції здійснив неправильний розрахунок суми середньомісячного заробітку. На його думку, дана обставина сталася внаслідок того, що було сплутано поняття «середній заробіток» і «середньомісячний заробіток».

Оскільки, статтею 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, суму, яка отримана при розрахунку, потрібно поділити на кількість місяців, яка була взята для розрахунку, а саме 2 місяці 12 811 грн. 68 коп. розділити на 2 місяці, що дорівнює 6405 грн. 84 коп.

Також, частково не погодившись з даним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу Комунальне підприємство «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь матеріальної (майнової) шкоди у розмірі 47 799 грн. 35 коп., витрат на проведення незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку у розмірі 3 500 грн., а всього 51 299 грн. 35 коп. та судового збору у розмірі 1682 грн. 02 коп. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

В апеляційній скарзі зазначило, що на виконання рішення пленарного засідання другої сесії восьмого скликання Полтавської обласної ради від 29 грудня 2020 року №79 «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області» реорганізовано шляхом перетворення в комунальне підприємство «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради».

Вказувало, що рішенням суду першої інстанції встановлено, що транспортний засіб, який пошкодив відповідач знаходиться на балансі позивача, що підтверджується відповідними доказами. Таким чином, відповідач пошкодив майно юридичної особи, за що передбачено відшкодування завданої позивачу шкоди у повному обсязі відповідно до норм ЦК України.

Також зазначало, що положення ЦК України застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (ст. 9 ЦК України).

Окрім того, у положенні статті 135-1 КЗпП України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладені підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані зі зберіганням , обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Такий перелік посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність, містить додаток 1 до постанови Державного комітету Ради міністрів СРСР з праці і соціальних питань і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24.

Однак, вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що будь-яких вказівок про те, що цей перелік є вичерпний, та про заборону укладати такі договори з працівниками, які обіймають інші посади, чинне законодавство України не містить.

Відтак, в даному випадку при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи підлягають застосуванню норми ЦК України.

Крім того, позивачем було надано доказ того, що транспортний засіб перебував у справному стані й доводи відповідача про те, що ДТП сталося не з його вини, а через те, що транспортний засіб був несправним є не обґрунтованими, оскільки дана обставина встановлена постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2020 року по справі №524/6420/19.

На апеляційну скаргу КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» свій відзив подав ОСОБА_1 , в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив відмовити у задоволенні скарги позивача та задовольнити його апеляційну скаргу.

Зазначав, що посада водія не міститься в переліку посад і робіт, займаних або виконуваних працівником, з якими підприємство, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустку), перевезення чи використання в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРС і Секретаріату ВПРПС від 28 грудня 1977 року №447/24.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» задоволеню не підлягає, апеляцій-на скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з наявних у справі доказів, що наказом начальника Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області від 30 грудня 2013 року №89-к ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів 1 класу округу №2(Кременчуцька ЦРЛ).

Постановою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2020 року по справі №524/6420/19 ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до постанови відносно ОСОБА_1 т.в.о. командиром роти №3 БПП в м.Кременчуці УПП в Полтавській області складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким 20 серпня 2019 року о 12 год. 45 хв. в м. Кременчуці квартал 101, буд. 3 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «УАЗ 3741» д.н.з. НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на транспортний засіб «ВАЗ 21074» під керуванням ОСОБА_2 , після чого транспортний засіб «УАЗ 3741» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 здійснив наїзд на транспортний засіб «БАЗ 2215» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який своїм механічним прискоренням здійснив наїзд на транспортний засіб «БАЗ 22154» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2020 року залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року.

Згідно звіту незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля УАЗ3741, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту складає 60 611 грн. 03 коп., вартість матеріального збитку без ПДВ становить 51760 грн. /а.с. 11/.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт спричинення позивачу шкоди, протиправність дій відповідача і його вина, причинний зв`язок між протиправною і винною дією відповідача підтверджується постановою Авто-заводського районного суду м. Кременчука від 11 вересня 2020 року. У зв`язку із цим, доводи відповідача про те, що ДТП відбулась не з його вини, суд визнав необґрунтованими.

Вирішуючи спір по суті, суд взяв до уваги наданий позивачем звіт незалежної оцінки та документи, які підтверджують вартість проведення оцінки. При цьому, суд відзначив, що відповідно результатів незалежної оцінки вартість матеріального збитку становить 51 760 грн. і саме вказану суму, визнав прямою дійсною шкодою. Окрім того, до суми, яка підлягає відшкодуванню також врахував витрати позивача на проведення оцінки в сумі 3 500 грн.

Виходячи зі встановленого, враховуючи факт завдання шкоди роботодавцю та відсутність підстав, передбачених законом для настання повної матеріальної відповідальності, суд дійшов вірного висновку про те, що, що відповідальність ОСОБА_1 обмежена середньомісячним заробітком, порядок обрахування якого визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

При цьому суд виходив з того, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст.132 КЗпП України)

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матері-альної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (пункт 1 частина перша стаття 134 КЗпП України).

Нормами статті 135-1 КЗпП України визначено, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами власника або уповноваженого ним органу, наданими йому для виконання роботи.

Виходячи з вищенаведеного, суд визнав обґрунтованими доводи відповідача та його представника з приводу того, що посада «водій» відсутня у відповідному переліку посад.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 135-1 КЗпП України для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності.

Разом з тим відзначає, що судом першої інстанції не вірно зроблено розрахунок суми середньомісячного заробітку, оскільки невірно ототожнено поняття «середній заробіток» і «середньомісячний заробіток».

Середній заробіток вираховується у відповідності до Розділу ІІ п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, у якій зазначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за не використані відпустки проводиться з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місця роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до Розділу ІІ п. 8 вказаної постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного)заробітку на число робочих днів/годин, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Тобто суму, отриману при розрахунку потрібно поділити на кількість місяців, які було взято судом для розрахунку, а саме два місяці (12 811 грн. 68 коп. : 2 місяці, що дорівнює 6 405 грн. 84 коп.).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується в цій частині з доводами апеляційної скарги відповідача щодо помилкового розрахунку його середнього заробітку, виконаного районним судом, та приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , зі зменшенням стягнутих з ОСОБА_1 на користь Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області коштів з 12 811 грн. 68 коп. до 6 405 грн. 84 коп. та судових витрат, які складаються із судового збору з 419 грн. 98 коп. до 209 грн. 99 коп.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції, відповідно до п. п. 3,4 ч. ст.. 376 ЦПК України підлягає зміні.

В свою чергу, доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» не містить.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданим ним доказам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення позивачем норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Кон-венції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європей-ського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду слід змінити, зменшивши суму матеріальної шкоди, стягнуту з ОСОБА_1 з 12 811 грн. 68 коп. до 6 405 грн. 84 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 квітня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та в частині розподілу судових витрат змінити.

Зменшити стягнуті з ОСОБА_1 на користь Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області коштів з 12 811 грн. 68 коп. до 6 405 грн. 84 коп.

Зменшити стягнуті з ОСОБА_1 на користь Об`єднаного автогоспо-дарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області судові витрати, які складаються із судового збору з 419 грн. 98 коп. до 209 грн. 99 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.