Справа № 191/1580/21
Провадження № 2/191/525/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30.07.2021 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Костеленко Я.Ю., за участю секретаря - Омельченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 .
Відповідач по справі - ОСОБА_2 , є родичем колишньої власниці будинку - ОСОБА_3 . У нього не має з ними спілкування, з того часу, як вони оформили договір купівлі-продажу будинку. На даний час у будинку прописані його дружина, син та ОСОБА_2 - відповідач. Даний факт підтверджується довідкою № 964 від 17.05.2021 року. Згідно з даною довідкою, вказано що, відповідач, з 07.05.2005 року за місцем реєстрації не проживає по теперішній час. Відповідач фактично у будинку не проживає, не бере участі в утриманні житла, його особистих речей в будинку не має, комунальні послуги не сплачує.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, вбачається, що зареєстрований відповідач створює йому перешкоди у розпорядженні будинком.
Просить визнати ОСОБА_2 , 1978 року народження, особою, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не надав.
У зв`язку з тим, що позивач не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 листопада 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Синельниківської нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3805, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .
Згідно довідки центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року № 964, наданої ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , за даними домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_4 , 1995 р.н. - дружина, ОСОБА_5 , 2020 р.н. - син, ОСОБА_2 , 1978 р.н. - не проживає з 070 травня 2007 року по теперішній час згідно з даними довідки, виданої квартальним по АДРЕСА_1 .
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ., оскільки відповідач не проживає у даному будинку більше одного року без поважної причини.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 , 1978 року народження, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , 1978 року народження, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Я. Ю. Костеленко