Номер провадження 22-ц/804/560/21
Номер провадження 22-ц/804/560/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Гапонова А.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (суддя першої інстанції Хомченко Л.І.),

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Просила визнати квартиру АДРЕСА_1 , придбану на підставі договору купівлі- продажу від 24.04.2009 року посвідченого державним нотаріусом Часівярської нотаріальної контори та транспортний засіб марки ЗАЗ-Daewoo Т13110 2007 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 , придбаного 13.08.2014 року і зареєстрованому в територіальному сервісному центру МВС України №1442 спільною сумісною власністю подружжя; провести поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2009 року засвідченого державним нотаріусом Часівярської нотаріальної контори, а залишену 1/2 частину квартири за ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 , ІПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а також транспортного засобу марки ЗАЗ- Daewoo Т13110 2007 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 , придбаного 13.08.2014 року та зареєстрованому в територіальному сервісному центру МВС України №1442 на ім`я відповідача, у розмірі 49910 гривень; стягнути з відповідача, ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 понесені витрати при зверненні до суду.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 придбану на підставі договору купівлі - продажу від 24.04.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Часівярської нотаріальної контори та транспортний засіб марки ЗАЗ - Dаеwoo Т 13110 2007 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vіn - НОМЕР_4 , придбаного 13.08.2014 році та зареєстрованому в територіальному сервісному центрі МВС України №1442 спільною сумісною власністю подружжя.

Проведено поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 27/100 частки квартири АДРЕСА_1 придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2009 року засвідченого державним нотаріусом Часівярської нотаріальної контори, та визнавши за ОСОБА_3 право власності на 73/100 частки квартири АДРЕСА_1 придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2009 року посвідченого державним нотаріусом Часівярської нотаріальної контори.

Проведено поділ спільної сумісної власності подружжя визнавши за ОСОБА_2 ІПП НОМЕР_3 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки ЗАЗ-Dаеwoo Т 13110 2007 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vіn - НОМЕР_4 , придбаного 13.08.2014 року та зареєстрованому в територіальному сервісному центрі МВС України №1442 на ім`я відповідача, та визнавши за ОСОБА_3 , ІПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки ЗАЗ-Dаеwoo Т 13110 2007 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vіn - НОМЕР_4 , придбаного 13.08.2014 року та зареєстрованому в територіальному сервісному центрі МВС України №1442 на ім`я відповідача.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення ст. 60 СК України, де передбачено, що майно набуте під час шлюбу належить чоловіку та дружині. Суд визнав спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності, але провів поділ майна не в рівних частках. Підставою для зміни часток в спільній власності були припущення та покази свідків, які є зацікавленими особами з боку відповідача. Як пояснювали свідки у суді першої інстанції відповідач працював у Москві, та перераховував на картку свого батька, останній їх знімав та віддавав позивачу. Відповідач отримував приблизно 1000 доларів США на місяць, позивач у цей час знаходилась у декретній відпустці, а тому свідки вважали, що спірна квартира придбана за власні кошти ОСОБА_3 позивачка вела домашнє господарство та доглядала неповнолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірне житло було придбане 24.04.2009 року, тобто дитині було майже 2 роки, а тому і кошти, які заробляв відповідач є сумісною власністю подружжя.

Також представник позивача наголошує на тому, що рішення в частині зменшення часток побудоване на припущеннях. Вважає, що позивач довела в суді першої інстанції ті обставини, які суттєво впливають на визнання за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 , а суд проігнорував ці обставини і не взяв до уваги при підрахунку частки у спільній сумісній власності подружжя.

ОСОБА_1 , просив рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року в частині проведення поділу спільної власності подружжя, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 27/100 скасувати, та ухвалити в цій частині нове, про задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем ? частки квартири АДРЕСА_1 .

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що позивач не надала заперечень, а також відповідних доказів, які б нівелювали твердження відповідача щодо придбання спірного майна частково за його особисті кошти. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином!

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, апеляційна скарга подана на судове рішення в частині розподілу придбаної у шлюбі квартири, а тому підлягає перегляду саме в цій частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.5) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) зареєстрували шлюб 22 липня 2006 року у Часовоярській міській раді м. Артемівська Донецької області.

24.04.2009 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , з однієї сторони та гр. ОСОБА_8 , з другою сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 продали свою квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , вартість якої складає 9000 гривень. (а.с.31).

24.04.2009 року між ОСОБА_3 , з однієї сторони та гр. ОСОБА_9 , з другою сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_3 придбав квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 , вартість якої складає 19000 гривень (а.с.32).

З трудової книжки серії НОМЕР_6 виданої на ім`я ОСОБА_3 (а.с.33) вбачається, що ОСОБА_3 у період з 01.07.1999 року по 27.06.2008 рік працював в Часівоярському заводі «Гідрожелезобетон», у період з 26.04.2012 року по 25.09.2012 року працював у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», у період з 23.01.2013 по 03.01.2014 року працював у ПП «Лакі», та у період з 18.07.2017 року жовтень 2018 року у ТОВ «Автотранспортне підприємство 11406».

Визнаючи за позивачем право власності на 27/100 частки квартири, суд першої інстанції врахував розмір внеску за спірну квартиру, вважаючи його доведеним

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ст. 18 Сімейного Кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно з ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частино 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 22 липня 2006 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_5 (а.с.5).

Також з матеріалів справи вбачається, що під час перебування у шлюбі У ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина, ОСОБА_4 (а.с.5 зворот).

24.04.2009 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , з однієї сторони та гр. ОСОБА_8 , з другою сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 продали свою квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , вартість якої складає 9000 гривень. (а.с.31).

24.04.2009 року між ОСОБА_3 , з однієї сторони та гр. ОСОБА_9 , з другою сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_3 придбав квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 , вартість якої складає 19000 гривень (а.с.32).

З трудової книжки серії НОМЕР_6 виданої на ім`я ОСОБА_3 (а.с.33) вбачається, що ОСОБА_3 у період з 01.07.1999 року по 27.06.2008 рік працював в Часівоярському заводі «Гідрожелезобетон», у період з 26.04.2012 року по 25.09.2012 року працював у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», у період з 23.01.2013 по 03.01.2014 року працював у ПП «Лакі», та у період з 18.07.2017 року жовтень 2018 року у ТОВ «Автотранспортне підприємство 11406».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було помилково визнано за позивачкою 27/100 частки спірної квартири, оскільки спірна квартира була придбана 24.04.2009 року, тобто в період шлюбу між позивачем та відповідачем, також слід зазначити, що посилання представника позивача в апеляційній скарзі, що під час здійснення покупки квартири позивачка була у відпустці по догляду за дитиною та вела спільне домашнє господарство є такими, що підтверджується матеріалами справи, та не заперечувались відповідачем ні в суді першої інстанції ні в апеляційній інстанції.

Також апеляційний суд звертаю увагу, на те що відповідач працював у Москві та отримував заробітну плату у розмірі 1000 доларів США, про що зазначив представник позивача в апеляційній скарзі, відповідач даний факт не заперечував.

Посилання ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву та на апеляційну скаргу про те, що після продажу квартири батьки йому передали кошти у сумі 9000 грн., не підтверджено жодним належним доказам, до пояснень свідків у суді першої інстанції апеляційний суд ставиться критично, оскільки свідки зацікавленими особами на стороні відповідача.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів про домовленість між сторонами під час придбання квартири, про нерівність часток між співвласниками. Також не надано доказів будь - якої протиправної поведінки з боку ОСОБА_2 , яка б була підставою для висновку про можливість зменьшення її части у придбаній під час шлюбу квартири.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Так, ОСОБА_3 не надав належних і допустимих доказів придбання спірного майна за свої особисті кошти, а саме що кошти у розмірі 9000 гривень були передані його батьками для покупки саме спірної квартири.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання за ОСОБА_3 27/100 частки спірної квартири, а тому апеляційній суд вважає, що рішення в цій частині підлягає скасуванню із задоволенням цієї позовної вимоги в повному обсязі.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року в частині поділу спільної власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, через порушенням судом норм матеріального права, а позовна вимога ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру задоволенню.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 1857 гривень.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року в частині поділу квартири АДРЕСА_1 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в частині поділу квартири задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбану на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Часівярської нотаріальної контори.

Провести поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по ? частці квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за кожним.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір пов`язаний з розглядом даної справи у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 1857 ( одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

А.В. Гапонов

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Халаджи