Єдиний унікальний номер 428/7187/19
Номер провадження 22-ц/804/520/21
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Халаджи О.В., Гапонова А.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з трудових правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії апеляційного суду Луганської області, Луганського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України та Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про захист трудових прав, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2020 року, (повне рішення складено 26 жовтня 2020 року, головуючий у суді першої інстанції Посохова І.С.),

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2019 року ОСОБА_1 подав позов до Ліквідаційної комісії апеляційного суду Донецької області, Луганського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, Президента України та Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому виклав вимоги про: скасування указу Президента України в частині ліквідації Апеляційного суду Луганської області та утворення Луганського апеляційного суду; визнання незаконним звільнення з роботи з 17 травня 2019 року; вимагав встановити факт його роботи двірником відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення Луганського апеляційного суду з 03 жовтня 2019 року по 17 травня 2019 року і поновити на роботі на вказаній посаді та зобов`язати внести цю посаду до штату Луганського апеляційного суду або апеляційного суду Луганської області; стягнення з відповідачів різниці в зарплаті фактично виплаченій апеляційним судом Луганської області та тою яку позивач мав отримати при належному оформлені його трудових прав; стягнення заробітної плати за вимушений прогул за період з 18 травня 2019 року по момент поновлення на роботі; вимагав встановити факт дискримінації за соціальним станом і громадянською позицією; та стягнути з Державної судової адміністрації України моральну шкоду. В обґрунтування позову заявник посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з апеляційним судом Луганської області по 17 травня 2019 року, про що має відповідний запис у трудовій книжці та був звільнений з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України в зв`язку із ліквідацією установи, якої в дійсності не відбулось, оскільки правосуддя здійснювалось новоствореним судом в тому самому приміщенні суду.

В обґрунтування позову зазначає, що звільнення є незаконним через наявність значимих порушень його трудових прав які виразилось у тім, що посаду двірника неправомірно не було включено до штатного розпису нової юридичної особи Луганського апеляційного суду. Звільнення відбулось по причині неприязних відносин з керівництвом Луганського апеляційного суду через активну громадянську позицію позивача.

Також, ОСОБА_1 в позовній заяві вказував на те, що фактично продовжуючи трудові відносини з апеляційним судом Луганської області на посаді двірника йому неправомірно чинилися перешкоди з боку керівника апарату Луганського апеляційного суду та голови цього суду, також голова ліквідаційної комісії апеляційного суду Луганської області не вжила жодних заходів направлених на усунення порушень прав працівника; і вимагав відшкодувати витрати пов`язані з розглядом справи.

В подальшому 25 липня 2019 року ОСОБА_1 уточнив позов /том І а.с.76-95/ та виклав вимоги про: скасування указу Президента України в частині ліквідації Апеляційного суду Луганської області та утворення Луганського апеляційного суду; визнання незаконним звільнення з роботи з 17 травня 2019 року; вимагав встановити факт його роботи двірником відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення Луганського апеляційного суду з 03 жовтня 2018 року по 17 травня 2019 року і вимагав поновити його на роботі на вказаній посаді та зобов`язати внести цю посаду до штату Луганського апеляційного суду або, якщо факт роботи не буде встановлено, поновити на посаді двірника відділу матеріально-технічного і господарського забезпечення апеляційного суду Луганської області; стягнення з апеляційного суду Луганської області та Луганського апеляційного суду в солідарному порядку 10000,00грн як різниці в зарплаті фактично виплаченій апеляційним судом Луганської області та тою яку позивач мав отримати при належному оформлені його трудових прав в Луганському апеляційному суді; стягнення заробітної плати за вимушений прогул в розмірі 5587,00грн за період з 18 травня 2019 року по 18 червня 2019року; вимагав встановити факт дискримінації за соціальним станом і громадянською позицією; та стягнути з Державної судової адміністрації України моральну шкоду в загальному розмірі 23849,47грн; і вимагав відшкодувати витрати пов`язані з розглядом справи в загальному розмірі 8536,53грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2020 року в позові відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що підтверджені обставини щодо ліквідації установи апеляційного суду Луганської області, яка відбулась в порядку встановленому законом України та указом Президента України; і таке звільнення працівника не породжувало в роботодавця обов`язку працевлаштувати працівника в новоствореній юридичній особі. Також роботодавцем дотримана процедура звільнення і гарантії працівника щодо його персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Та згідно висновків суду затримка в часі звільнення і фактичне звільнення працівника після персонального попередження в строк що перевищує п`ять місяців не призвело до порушення прав працівника та не створює правових підстав для його поновлення на роботі.

На думку суду факт роботи ОСОБА_1 двірником відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення Луганського апеляційного суду з 03 жовтня 2018 року по 17 травня 2019 року не підтверджено жодними належними доказами та відсутні правові підстави для його встановлення судом і суд не знайшов інших правових підстав для поновлення ОСОБА_1 в Луганському апеляційному суді.

Та суд першої інстанції вважав що вимоги про стягнення з відповідачів різниці в зарплаті, заробітної плати за вимушений прогул та моральної шкоди може мати місце за умови визнання судом порушень прав працівника на працю чого в ході судового розгляду не встановлено.

Правові підстави для відмови в задоволені вимог ОСОБА_1 про встановлення факту дискримінації прав позивача за соціальним станом і громадянською позицією та вимог щодо стягнення з Державної судової адміністрації України моральної шкоди суд вбачав в тім що, позивач не надав жодного доказу в підтвердження обставин якими він обґрунтовував свої вимоги.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводились до невідповідності обставинам справи висновків суду про ліквідацію апеляційного суду Луганської області, функції якого перейшли до Луганського апеляційного суду, не змінилась територіальна юрисдикція суду і не відбулись зміни властиві для ліквідації установи, та суд не врахував що фактично відбулась реорганізація суду і виникло зобов`язання роботодавця по працевлаштуванню працівників реорганізованої установи.

Заявник стверджував про те, що поза увагою суду залишились обставини з приводу відсутності посади двірника в новоствореному Луганському апеляційному суді та припускав що мав місце факт приховування штатної посади двірника в цьому суді.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягала в тому, що за підтверджених фактичних обставинах з приводу правонаступництва в Луганського апеляційного суду виникло зобов`язання працевлаштувати ОСОБА_1 .

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до неправильного визначення судом правовідносин і висновок з приводу того, що звільнення працівника по спливу більш ніж п`яти місяців після персонального попередження про звільнення в зв`язку з ліквідацією установи призвело до правової невизначеності та з огляду на такі обставини ОСОБА_1 стверджував про те, що на його переконання після спливу двох місяців дію його безстрокового трудового договору було подовжено

Також заявник стверджував про те, що невірні висновки суду про неналежного відповідача ліквідаційну комісію апеляційного суду Луганської області без врахування вимог чинного законодавства, яке в разі ліквідації установи наділяє таку комісію повноваженням по представництву установи яка ліквідовується.

Та суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи в частині незадоволення всіх клопотань позивача щодо виклику свідків та витребування доказів.

У відзивах на апеляційну скаргу Луганського апеляційного суду та апеляційного суду Луганської області зазначено про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі обставини якими позивач обґрунтовував свої вимоги були досліджені судом першої інстанції та суд ухвалив законне рішення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення особи яка падала апеляційну скаргу, за відсутності Представників ліквідаційної комісії апеляційного суду Луганської області та Луганського апеляційного суду, від яких надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, також за відсутності Державної судової адміністрації України та Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наказом № 118 від 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 прийнято на посаду двірника, з 06 квітня 2016 року двірника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Апеляційного суду Луганської області /том І а.с.15, 105/.

29 грудня 2017 року указом Президента України № 452/2017 прийнято рішення щодо ліквідації Апеляційного суду Луганської області та утворення Луганського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Луганську область, з місцезнаходженням у містах Луганську та Сєвєродонецьку /том І а.с.16-17/.

На виконання Указу Президента № 453/2017 наказом Державної судової адміністрації України утворено ліквідаційну комісію апеляційного суду Луганської області, яка здійснює свої повноваження з наступного робочого дня за днем опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного апеляційного суду про початок роботи /том І а.с.18-19/.

Витяг з газети «Голос України» № 185 (6940) від 03 жовтня 2018 року містить повідомлення про початок роботи Луганського апеляційного суду /том І а.с.23/.

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення в зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Луганської області /том І а.с.21/.

В заяві ОСОБА_1 на адресу голови Луганського апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року йшлося про прийняття його на роботу в цьому суді /том І а.с.24/.

Штатний розпис на 2018 рік Луганського апеляційного суду, затверджений відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 серед назв структурних підрозділів та штатних посад не містить посади двірника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності чи двірника /том І а.с.20/.

16 травня 2019 року на підставі наказу № 18 ОСОБА_1 звільнено з посади двірника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності з 17 травня 2019 року у зв`язку із ліквідацією апеляційного суду Луганської області за пунктом 1 статті 40 КЗпП України /том І а.с.22, 106-107/.

Матеріали справи містить заяви щодо неодноразового звернення ОСОБА_1 з питання його працевлаштування в новоствореному Луганському апеляційному суді до голови Державної судової адміністрації України, Ліквідаційної комісії апеляційного суду Луганської області, Луганського апеляційного суду та командира Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України та відповіді зазначених органів /том І а.с.25-45/.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що не підтверджено порушення права ОСОБА_1 , трудовий договір з яким припинений через ліквідацію установи та фактично відсутні правові підстави для захисту його права на працю чи поновлення на роботі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Так, при розгляді справи суд першої інстанції з`ясував, що ОСОБА_1 працював двірником відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Апеляційного суду Луганської області, підставою для його звільнення стала ліквідація Апеляційного суду Луганської області.

З урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Суд першої інстанції визнав встановленими обставини з приводу того, що відбулась ліквідація Апеляційного суду Луганської області.

У даній справі позивач заперечував наведені обставини та стверджував про фактичну реорганізацію, перетворення Апеляційного суду Луганської області в Луганський апеляційний суд.

Наявність зазначеної обставини позивач пов`язував із тим, що не змінилась територіальна юрисдикція суду і не відбулись зміни властиві для ліквідації установи, а всі ті заходи що мали місце носили характер реорганізаційних, оскільки саме для перетворення властива зміна організаційно-правової форми з переходом до нової юридичної особи майна, прав та обов`язків попередньої юридичної особи, що саме і передбачає наступництво прав та обов`язків.

Стаття 104 Цивільного кодексу України передбачає, що припинення юридичної особи може відбуватись в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам (правонаступникам) чи внаслідок ліквідації.

Та стосовно обставин справи ОСОБА_1 працював в юридичній особі публічного права порядок утворення, припинення та юридичний статус якої встановлюється Конституцією України та законами України.

Визначальним у даній справі є не обставини що характеризують одну з форм реорганізації юридичної особи, щодо яких позивач наводив відповідні доводи та міркування, а саме те що правовідносини, з приводу створення публічних установ і встановлення їх правового статусу не регулюються Цивільним кодексом України.

Суди як установа публічного права засновані внаслідок розпорядчого акту органу влади; та в питаннях перевірки правомірності створення та припинення такої установи, визначення їх правового статусу, слід керуватися положеннями відповідного публічного закону.

Указ Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року містить вичерпне розпорядження щодо однозначної ліквідації Апеляційного суду Луганської області та утворення Луганського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Луганську область, з місцезнаходженням у містах Луганську та Сєвєродонецьку.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність законних підстав для розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією роботодавця узгоджуються із дійсними обставинами у справі та змістом розпорядчого акту органу влади, яким був Указ Президента України.

Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 49-2 КЗпП України передбачає обов`язок роботодавця запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення тільки у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

При вирішенні питання про те, чи фактично міг роботодавець запропонувати працівникові в установі яка ліквідовується іншу роботу, суд обґрунтовано виходив із фактичних обставин щодо відсутності такої роботи в даній установі; та доводи позивача в тій частині що Апеляційний суд Луганської області продовжує працювати не підтверджуються жодним чином, належні та допустимі докази в підтвердження таких обставин відсутні.

Разом з тим, відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при ліквідації установи є обов`язок уповноваженого органу дотриматися порядку звільнення та попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці

За обставинами справи відповідачем підтверджено обставини щодо виконання вимог закону в цій частині, оскільки з наявного попередження про наступне вивільнення в зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Луганської області вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлено 10 жовтня 2018 року з наступним таким звільненням, та ця обставина сторонами не заперечувалась.

Та відмінність в часі можливого вивільнення працівника через два місяці після попередження, про що фактично в попередженні не йшлося, та його фактичним звільненням з 16 травня 2019 року не призвели до порушення прав позивача, оскільки ліквідація установи відбувалась та останнє в зазначений період перестало потребувати послуг двірника; та при цьому дотримано строків попередження про наступне звільнення.

Суд першої інстанції відмову з захисті прав позивача, про які він заявляв в позові та апеляційній скарзі, обґрунтовував тим, що позивач обставини якими він обґрунтовував позов не довів, зокрема ніщо не вказувало на те, що були підстави для продовження роботи ОСОБА_1 в Апеляційному суді Луганської області, також ніщо не вказувало на порушення права ОСОБА_1 при звільненні.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав і отриманню доказів, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак позивач жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року - Конвенція і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Та ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності який витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції та передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У той же час, вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від неможливості закінчити процедуру ліквідації установи Апеляційного суду Луганської області, з огляду на загальновідомі обставини, щодо знаходження частини суду на території тимчасово непідконтрольній Україні в місті Луганську, де проводилася антитерористична операція.

Суд апеляційної інстанції вважає те, що обставини на які посилається позивач, щодо наявності упередженого ставлення не підтверджено, жодний доказ не вказує на те, що звільнення позивача відбулось за обставин та підстав відмінних від тих що зазначені в наказі про звільнення.

Суд першої інстанції відреагував на аргументи сторін стосовно достовірності та доказового значення Указу Президента України, наказів та штатного розпису та обґрунтовано вважав що зазначені документальні докази є належними письмовими доказами які були вирішальними для розгляду справи.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в заяві без встановлення відповідних фактів щодо зарахування позивача до штату новоствореної юридичної особи Луганського апеляційного суду.

Також з мотивів правового захисту прав позивача суд апеляційної інстанції вважає що не має практичної доступної для позивача можливості поновити його на роботі в Апеляційному суді Луганської області, оскільки відсутні правові підстави для цього.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку та доводи позивача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже висновки суду ґрунтуються на встановлених у справі обставинах, оскільки працівника було завчасно попереджено про звільнення, була відсутня можливість запропонувати будь-яку наявну в установі вакантну та доступну для позивача посаду, і підтверджено дотримання порядку при звільненні, що свідчить про відсутність порушення права позивача на працю.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Позивач беззаперечно мав можливість ознайомитися із матеріалами справи та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, та відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року

Судді: