ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1216/21 Справа № 186/1022/20 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію права власності (а.с. 2).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі №61-48280ск18 задоволена касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року, та постанову колегії суддів судової палати з цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року у справі №186/421/17 скасовані. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою відмовлено. За час розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 у Верховному суді (04.12.2018 - 09.01.2020 року) за ОСОБА_1 , на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, була проведена реєстрація права власності 1/2 частини житлової квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 . Державна реєстрація вказаного права власності проведена 28.01.2019 року за номером запису - 30110125 та прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45328969 від 01.02.2019 року та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. На даний час судові рішення на підставі яких за відповідачем було визнано право власності на вказану квартиру скасовані, а тому і сама реєстрація права власності відповідача на Ѕ частину даної квартири є незаконними.

Просить суд скасувати запис про право власності за номером запису: 30110125, та прийняте рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45328969 від 01.02.2019 року, про реєстрацію за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , права на спільну часткову власність у розмірі Ѕ частки квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 30110125 від 28.01.2019 року, здійснений державним реєстратором Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Барвіненко Т.В., щодо реєстрації права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 .

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

В задоволені заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовлено /а.с. 28-30/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 34-36).

ОСОБА_2 не скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з копії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 154793404 від 01.02.2019 року вбачається, що 28.01.2019 року за відповідачем ОСОБА_1 , на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31.10.2017 року у справі № 186/421/17 зареєстровано право власності на Ѕ частку квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 задоволена касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року, та постанову колегії суддів судової палати з цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, рішення скасовані.

Відповідно до положень частини першої статті 13 Цивільного процесуального Кодексу України /далі ЦПК України/ суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV).

Пунктом 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

За змістом ч. 3 статті 26 цього Закону, у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з п.п. 1 пункту 56 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, чинним на момент державної реєстрацію прав власності на нерухоме майно відповідачем 28 січня 2019 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, є зокрема і рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.

Судом встановлено, що підставою для державної реєстрації 28 січня 2019 року права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 є рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31.10.2017 року у справі №186/421/17.

Зазначене рішення суду першої інстанції скасоване Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17, що свідчить про втрату юридичної сили судовим рішенням, яким визнано право власності за ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що скасування рішення суду першої інстанції про встановлення факту виникнення у ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є наслідком припинення в останнього речового права, визнаного цим рішенням, оскільки інших підстав виникнення у нього права власності на нерухоме майно не надано, що потребує внесення відповідних відомостей про це у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а саме про скасування запису про право власності за № 30110125 щодо реєстрації права власності останнього, здійсненого державним реєстратором Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області 28.01.2019 року.

Крім того, зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду висловленому в Постанові Великої Палати ВС від 03 квітня 2019 року у справі №307/2382/15-ц.

А тому колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду, що позовні вимоги в частині скасування запису про право власності за № 30110125 підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора Першотравенської міської ради Дніпропетровської області індексний № 45328969 від 01.02.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд вірно врахував правовий висновок Верховного Суду висловлений в Постановах Великої Палати ВС від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 та від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц про те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина третя статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Судом встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав (державний реєстратор Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Барвіненко Т.В.) правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації були подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та були відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), але це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. Тому за позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права відповідачем є не суб`єкт держаної реєстрації прав, а особа, щодо права якої здійснено такий запис.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів також погоджується з висновком суду, що в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора Першотравенської міської ради Дніпропетровської області індексний № 45328969 від 01.02.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - слід відмовити.

Згідно з ч. 2-3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи вказані норми процесуального права, колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду щодо відмови у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки позивачем до позовної заяви додано копію договору про надання правничої допомоги від 28.07.2020 року, в якому не визначено розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника, а також, відсутні детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачені позивачем.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про часткове задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Колегія суддів не сприймає доводи відповідача про те, що він через порушення судом першої інстанції норм процесуального права був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо позову, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, а саме його заявою (а.с. 26) в якій заявник просить розглянути справу у його відсутність та просив у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачу достименно було відомо про розгляд вказаної справи у зв`язку з чим він мав можливість скористатись своїми процесуальними правами щодо надання відзиву на позов із зазначенням обгрунтувань своїх заперечень щодо позову та надати докази на їх підтвердження, однак не скористався ними та не надав суду апеляційної інстанції доказів за яких об`єктивних та поважних обставин він не скористувався вказаним правом.

Також, колегія суддів не бере до уваги доводи скарги щодо намірів відповідача скористатись своїм правом щодо оскарження постанови Верховного суду, яка була предметом розгляду у вказаній справі, оскільки останнім не надано жодних доказів на підтвердження цього.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров