ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/155/21 Номер провадження 22-ц/814/1782/21Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Абрамова П.С., Бондаревської С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг №б/н від 18.06.2014 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначають, що відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості по зобов`язаннях. У зв`язку з цим, 03.04.2019 року сторони підписали додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди, строк повернення кредиту вказаний у п.1.3 Додаткової угоди.

Проте, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 04.01.2021 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 140695,95грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 267,49 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 8322,96 грн та заборгованість за пенею 132105,50 грн.

З урахуванням наведеного Банк просив стягнути зі ОСОБА_1 вказану заборгованість за кредитним договором та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено в повному обсязі (а.с.52-54).

З рішенням місцевого суду не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову банку в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що сторонами по справі було вчинено реструктуризацію боргу відповідача, шляхом підписання Додаткової угоди від 03.04.2019 року, відтак ОСОБА_1 повинна була належним чином виконувати умови визначені в цій угоді.

Окрім того, вказують, що, при укладенні Кредитного договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, та Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вважають, що місцевим судом, при постановленні оскаржуваного судового рішення, не було встановлено дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірено розрахунку заборгованості за кредитним договором та не досліджено положень Додаткової угоди.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 18.06.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, укладено кредитний договір (а.с.6).

Відповідно до копії додаткової угоди до договору №SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року, сторони уклали додаткову угоду, з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором №SAMDNWFC3 від 18.06.2014 року (а.с.7).

За змістом Додаткової угоди до договору №SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року (далі Додаткова угода), сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення договору до дати підписання цієї угоди складає 155939,26 грн. (п.1.1. додаткової угоди). Пунктом 1.2. Додаткової угоди визначено, що банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення пені на 120092,55 грн та штрафу на 4696,84 грн.

З тексту Додаткової угоди, зокрема, з преамбули, вбачається, що ця угода укладена з метою виконання зобов`язань по кредитному договору №SAMDNWFC3 від 18.06.2014 року. Зобов`язання за додатковим договором є похідними від основного зобов`язання.

Пунктом 1.12 Додаткової угоди до договору №SAMDNWFC3 від 03 квітня 2019 року передбачено, що при укладенні Угоди Банк використовує факсимільне відтворення підпису Голови Правління Банку, а також відтворення відбитку печатки Банку технічними друкарськими пристроями.

З даної угоди вбачається, що вона підписана власноруч ОСОБА_2 , а зі сторони банку - його представником Головою Правління АТ КБ «ПриватБанк» Крумханзлом Петром за допомогою використання факсимільного відтворення підпису, відбиток печатки відтворено технічним друкарським пристроєм.

Згідно з наданими банком розрахунками, станом на 04.01.2021 року, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором становить 140695,95грн, яка складається з: 267,49грн - заборгованості (простроченої) за кредитом; 8322,96грн - заборгованості за відсотками (простроченими) за користування кредитом; 132105,50грн - заборгованості за пенею (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що відповідач надала свою письмову згоду на використання банком факсимільного відтворення підпису, як того вимагає положення частини третьої статті 207 ЦК України, а тому Додаткова угода № SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року, в силу закону, є нікчемною.

Окрім того, на підтвердження існування основного зобов`язання банком не надано до суду ні оригіналу, ні належним чином засвідченої копії кредитного договору № SAMDNWFC3, наявна у справі копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку б/н від 18 червня 2014 року, не є належним доказом виникнення між сторонами конкретних правовідносин за договором № SAMDNWFC3. Місцевий суд зауважував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що Додаткова угода від 03.04.2019 року укладена з метою виконання підписаної відповідачем Анкети-заяви від 18.06.2014 року.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, настав, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку стосовно наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом (тілом) в розмірі 267,49 грн.

При цьому, висновок місцевого суду стосовно того, що на підтвердження існування основного зобов`язання банком не надано до суду ні оригіналу, ні належним чином засвідченої копії кредитного договору №SAMDNWFC3, колегія суддів оцінює критично та не може погодитись з таким твердженням, оскільки, як установлено, правовідносини між сторонами виникли 18.06.2014 року, на підтвердження чого Банком надано Анкету заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка вказує про укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору (а.с.6).

В подальшому, між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року, з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором №SAMDNWFC3 від 18.06.2014 року (а.с.7).

Саме у зв`язку з невиконанням позичальником умов додаткової угоди Банк і звернувся до суду з даним позовом.

Окрім того, місцевий суд безпідставно прийшов до висновку про нікчемність Додаткової угоди №SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року, в силу закону з посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 у справі № 752/10447/17-ц, оскільки дані правовідносини є відмінними від тих, що досліджував Верховний суд, так як пунктом 1.12 Додаткової угоди до договору № SAMDNWFC3 від 03 квітня 2019 року передбачено, що при укладенні Угоди Банк використовує факсимільне відтворення підпису Голови Правління Банку, а також відтворення відбитку печатки Банку технічними друкарськими пристроями. З такими умовами відповідач погодилась підписавши дану Угоду.

Щодо наявності підстав для стягнення суми відсотків та пені, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за тілом кредиту, процентами та пенею.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна підписана відповідачем Додаткова угода № SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року, пунктом 1.4 якої визначено, що відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%.

При цьому, вказаний пункт не містить розшифрування (конкретизації) щодо встановленої процентної ставки, як такої, що сплачується за день, місяць чи рік.

Проте, в наданому АТ КБ «ПриватБанк» до позову розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом визначено на рівні 42%.

Окрім того, як установлено, ні Анкета-заява від 18.06.2014 року, ні угода № SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року не містить умов щодо зобов`язання відповідача по сплаті пені.

Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами та пенею, не керувався умовами, визначеними в анкеті-заяві від 18.06.2014 року та Додатковій угоді № SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року, а на власний розсуд визначав та змінював їх розмір без обумовлення такого права сторонами.

Доводи банку стосовно обгрунтованості застосування відповідної процентної ставки, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.06.2014/03.04.2019 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (10.02.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків та пені за відсутності підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки та пеню за користування кредитом у відповідному розмірі, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті вимог.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 2270,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 3405,00грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості за тілом кредиту 267,49грн, то вимоги банку задоволено на 0,19 % (267,49грн*100/140695,95грн).

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 10,78 (2270+3405)*0,19%) грн.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк",- задовольнити частково.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDNWFC3 від 03.04.2019 року станом на 04.01.2021 року в сумі 267,49грн (двісті шістдесят сім гривень 49 коп) (тіло кредиту).

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 10,78 грн (десять гривень 78 коп) судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська

Повний текст постанови виготовлено 30.07.2021 року.