У Х В А Л А

іменем України

"23" березня 2021 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Орєхова О. І.

за участі секретаря Нізова А.Р.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 357/10369/20, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 357/10369/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання припиненим договору іпотеки.

Ухвалою судді від 04 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року постановлено закрити підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 березня 2021 року о 16:00 год. 18 березня 2021 року судове засідання по справі, за заявою представника відповідача, було відкладено на 14 квітня 2021 року о 11 год. 00 хв.

19 березня 2021 року позивачем ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову по цивільній справі № 357/10369/20 шляхом:

- заборони АТ «Альфа¬Банк» код за , адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, вчиняти будь-які юридично значимі дії спрямовані на звернення стягнення на іпотечне майно, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- заборони АТ «Альфа-Банк» код за , адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, відчужувати, або передавати у будь-який спосіб третім особам, квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що предметом спору в даній справі є припинення правовідносин за Іпотечним договором № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , щодо квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Іпотекодержателем за Іпотечним договором № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , на даний момент - є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» правонаступник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яке в свою чергу є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Відповідно до даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Незважаючи на вищевикладене, 03 березня 2021 року приблизно о 13 годині 10 хвилин, невідомі особи намагались потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а після невдалої спроби увійти в квартиру - обклеїли двері квартири інформаційними оголошеннями, що квартира є приватною власністю АТ «Альфа-Банк», наклеїли попередження, що право власності банку на дану квартиру є непорушним, а також наклеїли на вхідні двері інформаційне оголошення що квартира АДРЕСА_2 виставлена на продаж).

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до звернення стягнення Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на предмет іпотеки шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки через нотаріуса, або Державного реєстратора, шляхом відчуження або шляхом передачі належної їй квартири у фактичне володіння третім особам.

Всі вищевказані потенційно можливі дії з боку АТ «Альфа-Банк» істотно ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду, оскільки в разі переходу речових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до будь-якої третьої особи, така особа, в свою чергу, може стати добросовісним набувачем, що унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, прав позивача на нерухоме майно, або ускладнить, чи зробить неможливим поновлення порушених прав та законних інтересів позивача.

Окрім вищенаведеного, зазначила, що на даний момент нерухоме майно у місті Біла Церква Київської області зберігає тенденції до збільшення вартості і за таких обставин заборона вчиняти юридично значимі дії відносно квартири на час розгляду справи за її позовом призведе до збільшення вартості цього нерухомого майна, що в свою чергу компенсує ймовірні (не відомі на день подання цієї заяви) збитки відповідача у разі відмови у задоволенні її позову.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, приходить до висновку, що така заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до частин 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановлені зазначеної відповідальності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Крім того, правова позиція Верховного Суду України підтверджує необхідність при застосуванні такого способу забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно конкретизувати його дію, тобто вказувати саме про заборону на відчуження, що повинно виключити можливість обмеження права користування нерухомим майном у повному обсязі.

Тим самим застосування такого арешту у вигляді заборони на відчуження стосуватиметься конкретного нерухомого майна і поширюватиметься не лише на відповідача, а й усіх «причетних» до його можливого відчуження суб`єктів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З наданих до суду матеріалів, вбачається, що між позивачем та відповідачем дійсно існує спір предметом якого є припинення правовідносин за Іпотечним договором № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , щодо квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що заявлений позивачем такий вид заходів забезпечення позову як встановлення заборони на відчуження квартири (арешт), передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної цивільної справи.

Таке забезпечення позову, виходячи з предмету спору, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання такого виду забезпечення позову як встановлення заборони на відчуження вищевказаної квартири є обґрунтованою, оскільки порушено права позивача, і звернення з заявою про забезпечення позову здійснено з метою його захисту. Відповідач має реальну можливість розпорядження квартирою на власний розсуд до ухвалення рішення у справі, може вчиняти дії щодо його поділу та об`єднання, а за певних умов і відчуження іншим особам.

А отже, невжиття такого заходу забезпечення позову, як встановлення заборони на відчуження вищевказаної квартири, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, а також з тим, що в суду є всі підстави вважати, що невжиття цих заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, суд дійшов висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом встановлення заборони АТ «Альфа-Банк» на відчуження квартири АДРЕСА_3 , є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У частині вимог про забезпечення позову шляхом заборони АТ «Альфа¬Банк» вчиняти будь-які юридично значимі дії спрямовані на звернення стягнення на іпотечне майно, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то в цій частині вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки встановлення заборони на відчуження вищевказаної квартири АТ «Альфа-Банк» вже є перешкодою для звернення стягнення на іпотечне майно (квартиру).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, суд вважає, що буде достатнім для ефективного захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 357/10369/20, задовольнити частково.

Вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом встановлення заборони АТ «Альфа-Банк» (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), на відчуження квартири АДРЕСА_4 ,

В частині вимог про забезпечення позову шляхом заборони АТ «Альфа¬Банк» ( , адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), вчиняти будь-які юридично значимі дії спрямовані на звернення стягнення на іпотечне майно, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов