Справа №:6-853/11
Провадження №: 6/755/796/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: Гончарука В.П.,

з секретарем: Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), Державної прикордонної служби України про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), Державної прикордонної служби України про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, в якій просить суд скасувати тимчасове обмеження видачі закордонного паспорта та у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм НОМЕР_2 , дата видачі 08 листопада 2017 року.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2011 р. було задоволено подання начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Вольф О.Л. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 до повного погашення боргу, а саме встановлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 тимчасове обмеження у видачі закордонного паспорту та тимчасово заборонено здійснення виїзду з території України до повного виконання зобов`язань. По сплаті боргу у розмірі 990 580 грн., в рамках виконавчого провадження № 2528/3, порушеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Біленчук Л.І. 04.08.2007 року на підставі виконавчого листа № 2-1499 від 11 червня 2007 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

Відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 10.04.2018 року, у відділ перебував виконавчий лист № 2-1499 від 11 червня 2007 року виданий Дніпровським районним судом м. Києва. 26.06.2013 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент виконання виконавчого листа). Станом на 10.04.2018 року даний виконавчий лист на повторне виконання до відділу не надходив та не перебуває. Таким чином, станом на дату звернення з вказаною заявою майже як вісім років не існує підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України заявника, зазначених в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2011 року по справі № 6-853/11.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про місце, день і час проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності в судовому засіданні учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми для прийняття рішення.

Дослідивши матеріали справи, заяву про скасування заходів обмеження виїзду, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2011 р. було задоволено подання начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Вольф О.Л. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 до повного погашення боргу, а саме встановлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 тимчасове обмеження у видачі закордонного паспорту та тимчасово заборонено здійснення виїзду з території України до повного виконання зобов`язань. По сплаті боргу у розмірі 990 580 грн., в рамках виконавчого провадження № 2528/3, порушеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Біленчук Л.І. 04.08.2007 року на підставі виконавчого листа № 2-1499 від 11 червня 2007 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

14 грудня 2011 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2011 р. залишено без змін.

Дана ухвала набрала законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 до повного погашення боргу була постановлена 17.03.2011 року, тобто при її постановленні суд керувався чинними на той час ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

В свою чергу, відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 10.04.2018 року, у відділ перебував виконавчий лист № 2-1499 від 11 червня 2008 року виданий Дніпровським районним судом м. Києва. 26.06.2013 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент виконання виконавчого листа). Станом на 10.04.2018 року даний виконавчий лист на повторне виконання до відділу не надходив та не перебуває.

За умовами ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Крім цього, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Подання держаного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Під час розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно розділам VII, VIII, IX Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В академічному тлумачному словнику української мови слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення. Таким чином, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Верховний Суд України у постанові від 19 травня 2015 року №667/4594/14-а дійшов висновку, що відсутність відповідного фінансового забезпечення може вважатися поважною причиною невиконання судового рішення.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону, зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допуск в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; подання виконавцю декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2,3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно в демократичному суспільстві).

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено обставин умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань згідно рішення суду.

Крім цього, з долученого до матеріалів справи листа Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 10.04.2018 року, вбачається що у відділ перебував виконавчий лист № 2-1499 від 11 червня 2008 року виданий Дніпровським районним судом м. Києва, однак 26.06.2013 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент виконання виконавчого листа).

Також у суду відсутні відомості або підтвердження факту відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1499 від 11 червня 2008 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

На підставі вище викладеного та враховуючи що мета такого заходу є саме тимчасове обмеження у праві виїзду, та не є «пожиттєвим покаранням» фізичної особи внаслідок неможливості своєчасного виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки внаслідок дії вказаної ухвали боржник фактично був позбавлений можливості вільного перетинання кордону України, керуючись принципом верховенства права та пропорційності, суд приходить до висновку, що заява про скасування такого обмеження підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), Державної прикордонної служби України про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати встановлене ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 тимчасове обмеження у видачі закордонного паспорту та тимчасову заборону здійснення виїзду з території України до повного виконання зобов`язань, по сплаті боргу у розмірі 990 580 грн., в рамках виконавчого провадження № 2528/3, порушеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Біленчук Л.І. 04.08.2007 року на підставі виконавчого листа № 2-1499 від 11 червня 2007 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва, яке застосоване на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2011 року у справі № 6-853/11.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Суддя: