Провадження № 2-з/537/50/2021
Справа № 537/3942/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

28.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу піки та піклування, в якому просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України та громадянином Ізраїлю, з матір`ю ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Разом з позовною заявою ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила: 1) заборонити малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України (виїзд з України) без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; 2) заборонити малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Ізраїлю, у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України (виїзд з України) без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 13 квітня 2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 квітня 2017 року складено відповідний актовий запис за №124 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . ОСОБА_5 та ОСОБА_2 стали батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони є громадянами України, тому дитина на підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про громадянство України» набула громадянство України за народженням. Крім того, ОСОБА_2 є громадянином Ізраїлю, тому малолітній ОСОБА_3 за народженням набув також громадянство Держави Ізраїль. Останнім часом відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 погіршилися, постійно виникають сварки, ОСОБА_2 погрожує забрати дитину та вивезти до Ізраїлю, позбавивши її можливості бачити та спілкуватися з нею. ОСОБА_5 не має права в`їзду на територію Ізраїлю, оскільки не є громадянином цієї держави, а документи для отримання візи розглядаються консульством тривалий час. Будучи громадянами Ізраїлю, ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 можуть у будь-який момент перетнути державний кордон України без її згоди, не повідомивши прикордонну службу, що дитина є ще громадянином України. Вчинення таких дій ОСОБА_2 в майбутньому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини, унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача ОСОБА_5 , за захистом яких вона звернулася до суду.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, а також матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України. Так позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. (ч.10 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Із поданого позову вбачається, що між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 існує спір, предметом якого є визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте із заяви позивача ОСОБА_8 про забезпечення позову вбачається, що вона прохає суд застосувати такий вид забезпечення позову як заборона особі вчиняти певні дії, передбачений п.2, п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України, а саме заборонити особі малолітньому ОСОБА_3 , він же GOLDENBERG (ONYSHCHENKO) GEORGII), ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти дії перетинати державний кордон України (виїзд з України) без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 23.05.2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент розгляду заяви про забезпечення позову виповнився лише 1 рік, відповідно він є малолітньою особою та не має цивільної дієздатності, за своїм віком не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними.

Відповідно до ст.31 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (ч.1 ст.34 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З огляду на наведену обставину, суд вважає неспроможним обраний позивачем спосіб захисту, визначений в п.2, п.4 ч.1 ст.150 ЦК України, у виді заборони особі вчиняти дії, а саме забороні малолітній дитині перетинати кордон без нотаріально-посвідченої згоди матері, оскільки дитина ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому за своїм віком не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не набув цивільної дієздатності, в тому числі здатності своїми діями, самостійно виконувати цивільні обов`язки та нести відповідальність у разі їх невиконання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 352, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_9 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складений 30.07.2021 року.

Суддя Мурашова Н.В.