КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/3117/20 Головуючий 1 інстанція -Яковлєва Л.В.
Провадження № 22-ц/824/3161/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 березня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2001 року.

Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 29 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 21 січня 2020 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн.

У період з 2018 року по даний час позивач понесла на дитину додаткові витрати, що пов`язані з її лікуванням та розвитком здібностей. Зокрема, на лікування зору сина вона витратила 12010,00 грн.

Вказала, що сукупна вартість понесених позивачем додаткових витрат на дитину у період з 2018 року по 2019 рік становить 92164 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь понесені додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 46 082,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задавлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 31 494 гривні 50 (п`ятдесят) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави Україна судовий збір в розмірі 574 гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини в сумі 2000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не враховано матеріальний стан відповідача та обставину добровільних виплат відповідачем в 2019-2020 роках грошових коштів на утримання дитини та на потреби батьківського комітету школи, де навчається дитина, а тому задовольнивши позов поставив відповідача у нерівнозначне з позивачем положення як батьків спільної дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до ст.3 Конвенції держави-учасниці зобов`язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

При цьому, як зазначено в ст. 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.

Це положення також відображене в ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно з якою батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 2001 року.

Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 21 січня 2020 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. (а.с. 4-6).

Наведене визнається та не оспорюється сторонами, у зв`язку з чим на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Встановлено, що у період з 2018 року по даний час позивач понесла на дитину додаткові витрати, що пов`язані з її лікуванням та розвитком здібностей.

Як вбачається з консультативних висновків за № 11714 від 25.05.2018 року та за № 20228 від 28.08.2018 року, а також накладних за № 058456 від 28.05.2018 року за № 064999 від 11.01.2020 року, фіскальних чеків на лікування зору сина ОСОБА_3 ОСОБА_2 витратила загалом 12 010,00 грн. (а.с. 7-13).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що 26 вересня 2018 року сина ОСОБА_3 екстрено госпіталізовано до Лікувально-діагностичного центру «Добробут» та прооперовано з діагнозом «Гострий гангренозно-перфоративний апендицит. Гнійний оментіт. Тифліт. Розливний гнійний перитоніт». (а.с. 17).

Вартість лікування та перебування дитини в умовах стаціонару коштувало позивачу 45742 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 1317777 від 28.09.2018 року, фіскальним чеком № 090 від 28.09.2018 року, рахунком-фактурою № 1321317 від 30.09.2018 року, фіскальним чеком № 0038 від 30.09.2018 року (а.с. 14-16).

З консультативного висновку дитячого ендокринолога Лікувально-діагностичного центру «Добробут» від 31 березня 2019 року вбачається, що у ОСОБА_3 встановлено діагноз «Дисфункція гіпоталамуса, типовий варіант. Гінекомастія» та рекомендовано провести загальне обстеження стану здоров`я сина, вартість якого становила 3527 грн., що підтверджується рахунком-актом № 1675839 від 31.03.2019 року (а.с. 18,19).

Задовольняючи частково позові вимоги ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що обидва батьки є працездатними і не мають таких обставин, які б вказували на неплатоспроможність кожного з них чи які б давали підстави для зменшення участі одного з батьків у порівнянні з участю іншого.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

З матеріалів вбачається, що 15 серпня 2019 року позивачем сплачено вартість вакцинації дитини вакциною «Бустрікс Поліо», що становить 1710 грн., що підтверджується консультативним висновком лікаря-педіатра Лікувально-діагностичного центру «Добробут», рахунком-актом № 1935733 від 15.08.2019 року та фіскальним чеком № 0012 від 15.08.2019 року (а.с. 20, 21).

Також з жовтня 2019 року по даний час дитина відвідує курси програмування, що підтверджується довідкою виданою автором проекту ПП «Міжнародний інтернет союз» Постернак В. (а.с. 24). Для розвитку вмінь та навичок дитини у цій сфері позивачем придбано відповідне комп`ютерне обладнання на загальну суму 29175 грн., що підтверджується фіскальними чеками (а.с. 22,23).

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Колегія суддів, встановивши дійсні обставини справи, бере до уваги, те, що понесені витрати позивачем на лікування та обстеження дитини у розмірі 62 989,00 грн. як додаткові, вважає, що правильно підлягає стягненню половина від понесених додаткових витрат на лікування у розмірі 31 494 грн. 50 коп., так, як батьки є рівними у матеріальному утриманні своєї дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Доводи апеляційної скарги, відповідача проте, що його матеріальний стан та обставини добровільних виплат ним в 2019-2020 роках грошових коштів на утримання дитини та на потреби батьківського комітету школи, колегія суддів ставиться критично, так, як дане твердження не підтверджується належними та допустимим доказами, а є голослівним.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

В.В. Гуль