Справа № 456/4154/20
Провадження № 2/456/97/2021
РІШЕННЯ

іменем України

25 березня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користуванням житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову покликається на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2017. Житловий будинок складається з п`яти житлових кімнат, мансардного приміщення та службових приміщень. У житловому будинку фактично проживає три сім`ї: вона, позивач по справі ОСОБА_1 , яка є власником житлового будинку та земельної ділянки, на якій збудований будинок. Крім неї у будинку проживає її старша донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її син, та її онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та її син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім них у будинку проживає сім`я її молодшої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , її донька, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та правнука ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Також зазначила, що крім вказаних осіб, які зареєстровані та проживають у належному їй на праві власності житловому будинку, зареєстрований, але фактично не проживає, відповідач по справі ОСОБА_2 , з яким її донька ОСОБА_7 розірвала шлюб 18.04.2017. Підставою для розірвання шлюбу між її донькою та зятем ОСОБА_2 стало те, що їх шлюб розпався ще у 2014 році, так як з того часу шлюбні відносини між ними були припинені і на момент розірвання шлюбу, такий носив формальний характер. Відповідач забрав свої речі і пішов жити до своєї матері ОСОБА_10 , яка проживає у АДРЕСА_2 . З часу розлучення, донька з відповідачем не веде спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету, чужі одне одному. Відповідач не приймає участі у сплаті комунальних послуг, а у зв`язку з тим, що він зареєстрований у її будинку, вона не може отримати субсидії, сплачує комунальні послуги з розрахунку і за нього. У зв`язку з наведеним, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповіда, таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, оскільки останній більше року у спірному помешканні не проживає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України, позов підтримала та зазначила, що відповідач по справі її колишній зять. Вони з донькою розлучились в 2017 році. З вересня 2019 року відповідач поїхав у Чехію і не повертався. Близько року в будинку він не проживає, комунальні послуги не сплачує, вона має в майбутньому намір розпорядитися належним їй майном, однак реєстрація відповідача у помешканні створює для неї перешкоди.

Представник позивача адвокат Журавльова Д.Ю. в судовому засіданні просить позов задоволити, покликаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Вказала, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач по справі в даному будинку зареєстрований, але більше року не проживає, комунальні послуги не сплачує, тому позивач не може оформити субсидію та належним чином розпорядитися належним їй майном.

Позиція відповідача: В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та вказав, що він дійсно у вказаному будинку не проживає, однак з березня 2020 року. До цього часу він постійно сплачував комунальні послуги. Наміру там проживати він немає. 18.04.2017 він розірвав шлюб з донькою позивача, не визнає фактичних обставин, вказаних у позовній заяві, не погоджується, щоб його зняли з реєстрації, оскільки йому не повернуто частку майна, в яку він вклав чимало коштів. Також зазначив, що свої особисті речі з будинку він забрав 08.06.2020 та віддав ключі від будинку дружині. З дружиною він фактично не проживає з 2016 року, дружина постійно перебуває за кордоном у Польщі, а він їздить у ОСОБА_11 на заробітки.

Показання свідків:

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивачки. Відповідача давно не бачила, так як він з січня - лютого 2020 року не проживає в будинку позивачки. Також зазначила, що відповідач їздить на заробітки, з дружиною він розлучився два- три роки тому. ОСОБА_2 близько року не проживає у будинку позивачки.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що відповідач не проживає в будинку з кінця 2019 року, йому про це відомо, так як він товаришує з онуком позивачки ОСОБА_4 , часто буває в даному будинку та допомагає по господарству.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що позивачка по справі є його бабусею, вони разом проживають у одному помешканні. З 2019 року відповідач не проживає в будинку, так як розлучився з своєю дружиною. В грудні 2019 року він дійсно приїжджав, побув кілька годин, забрав речі і поїхав.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої Нежухівською сільською радою Стрийського району Льтвівської області від 16.09.2020 за вих. № 207, в будинку по АДРЕСА_1 фактично зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 /а.с. 6/.

Відповідно до копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2017, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 /а.с.7/.

Відповідно до копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017, житловий будинок загальною площею 176 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 29.02.1988 виконкомом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області /а.с. 8/.

Як вбачається з копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.02.1988, виданого виконавчим комітетом Стрийської районної ради народних депутатів Львівської області, на підставі рішення № 54 від 18.02.1988, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 /а.с.9/.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.06.2014 за № 23017404, земельна ділянка площею 0,0896 га за кадастровим номером :01:009:0077, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 /а.с.10/.

Згідно актів обстеження фактичного проживання від 09.10.2020 та 28.08.2020, складених в складі комісії: заступника сільського голови Нежухівської сільської ради Шандрович В.М., депутата Нежухівської сільської ради Кушляк М.Ф., члена виконкому Нежухівської сільської ради Кушляк М.Ф., в присутності свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.09.2019 до цього часу не проживає /а.с.11-12/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, дійшов висновку про те, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

У постанові Верховного суду від 20.12.2018 по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (постанова ВС від 25.07.2018 року №638/13030/13-ц).

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_2 був членом сім`ї позивача в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, оскільки перебував з дочкою позивачки ОСОБА_7 у шлюбних відносинах та вони разом проживали у будинку АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. 18.04.2017 вони розлучилися. З осені 2019 року відповідач не проживає у даному будинку. Факт непроживання відповідача у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з осені 2019 року стверджується письмовими доказами у справі та показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 . Суд надає віри показанням допитаних свідків, оскільки такі є логічними, достовірними та чітко підтверджують обставини, викладені позивачем у поданій позовній заяві про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Так, свідки в судовому засідання ствердили, що відповідач у вказаному помешканні не проживає з осені 2019 року.

Відповідно до копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017, житловий будинок загальною площею 176 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 29.02.1988 виконкомом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.06.2014 за № 23017404, земельна ділянка площею 0,0896 га за кадастровим номером :01:009:0077, належить праві приватної власності ОСОБА_1 .

Позивач, як власник майна вправі згідно ст.391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом визнання відповідача втратившим права користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні відповідач визнав той факт, що не проживає у будинку та немає наміру там проживати, однак вказав, що не з осені 2019 року, а з весни 2020 року не проживає у спірному помешканні, однак жодного доказу на підтвердження наведеного суду не подав. Доводи відповідача про те, що вартість житла позивача значно зросла за його рахунок, у зв`язку з проведенням ремонтних робіт і має бути йому відшкодована позивачем, до уваги судом не беруться, оскільки виходять за межі позовних вимог та не є предметом спору.

У зв`язку з наведеним, оскільки відповідач за адресою: будинок АДРЕСА_1 не проживає з осені 2019 року, а позивач змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, враховуючи положення ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, та враховуючи вимоги ст.391 ЦК України про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившим права на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повний текст судового рішення

виготовлено 30 березня 2021 року.