"30" липня 2021 р.
Справа 642/1926/21
Провадження № 2/642/1108/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретаря судового засідання Шнайдер Д.С.

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просив стягнути на його користь з КП «Жилкомсервіс» кошти у розмірі боргу 16 724,24 грн., інфляційні втрати 11 609,51 грн., три відсотки річних 1 615,56 грн., а також судові витрати у розмірі 9938,00 грн., у тому числі судовий збір у розмірі 938,00 грн.

Ухвалою суду від 07.04.2021 вищевказаний позов залишений без руху та наданий строк для усунення недоліків.

У червні 2021 року ОСОБА_1 подав уточнений позов, у якому просив стягнути на його користь з КП «Жилкомсервіс» кошти у розмірі боргу 16 724,24 грн., інфляційні втрати 11 609,51 грн., три відсотки річних 1 615,56 грн., а також судові витрати у розмірі 9938,00 грн., у тому числі судовий збір у розмірі 938,00 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що у вересні 2020 року КП «Жилкомсервіс» заявив безпідставний позов у справі № 642/4743/20 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території з ОСОБА_1 за період з січня 2007 року по вересень 2020 рік за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням від 12.01.2021 Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/4743/20 у задоволенні позову КП «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території відмовлено. Зазначеними преюдиційними фактами встановлено, що КП «Жилкомсервіс» порушено норми діючого законодавства: конституційного права (ст. ст. 33, 41, 55, 129 Конституції України), процесуального права (ст.5 1, ст.ст.77-81, ч. 1 ст. 177, ст. 179 ЦПК України) та матеріального права (ст. 208, ч. 2 ст. 215, ст. 236, ч. 2 ст. 509, ст. 547, ст. 614, ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 633, ст. 257 ЦК України, ст. 2, ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, п. 3, п. 19, п. 20 Постанови КМУ від 20 травня 2009 року № 529 (від 12 липня 2005 р. № 560)».

Також, позивач зазначив, що у складі сім`ї ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 8 лютого 1989 року, у тому числі в період з 2007 року був пільговик - учасник другої світової війни ОСОБА_2 , вдова члена сім`ї - інваліда другої світової війни ОСОБА_3 . У зв`язку з цим ОСОБА_1 направляв відповідачу - КП «Жилкомсервіс» заяви про укладання не публічного, а індивідуального договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, який вчиняється в письмовій формі, з наданням тарифів, які б враховували пільги учасника бойових дій. Відповідач, порушуючи вимоги законів ст. 2, п. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України ігнорував заяви та звернення ОСОБА_1 , примусово в односторонньому порядку нав`язавши необґрунтовані обов`язки публічного договору, замість індивідуального договору про надання послуг. З урахуванням вимог закону: ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України він та інші особи, які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 не звертались до КП «Жилкомсервіс» про надання будь-яких послуг або робіт.

Крім того, позивач зазначив, що публічний договір № 95/1 від 01.01.2007 є нікчемним, тому не створив для нього та його сім`ї прав та обов`язків. Згідно ст. 236 ЦК України моментом недійсності нікчемного зобов`язання є момент його здійснення, що зумовлює застосування судом законів ч. 1, ч. 2 ст. 216 та гл. 83 про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ЦК України, а також правові наслідки недійсності нікчемного правочину з урахуванням положень постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Так, у травні 2019 року при розгляді справи № 42/2096/19 та у січні 2021 році при розгляді справи № 642/4743/20 позивач зазначив, що судом встановлено, що зареєстровані особи в квартирі не є споживачами послуг КП «Жилкомсервіс", оскільки не замовляли послуги у відповідача і по сімейним обставинам не проживають в квартирі АДРЕСА_2 , а проживають за адресою: АДРЕСА_3 , про що відповідачу було відомо. Відповідачу також достеменно відомо про смерть у 2016 ОСОБА_2 одного з осіб зареєстрованих в квартирі. Ігноруючи зазначеними обставинами КП «Жилкомсервіс" не взявши до уваги надані йому документи - ще у справі № 642/2096/19 - в подальшому

порушаючи права ОСОБА_1 здійснив безпідставне нарахування боргу, не беручи до

уваги, що з 6-х осіб, які не проживають в квартирі, навіть один померлий у 2016 р.

Зазначені вище обставини та підстави не отримання житлово-комунальних послуг позивачем та іншими особами у зв`язку з не проживанням в зазначеній квартирі та ігнорування відповідачем звернень позивача, у тому числі в порядку ч. 3 ст. 13

Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також ігнорування відповідачем вимог законів ч. 2, ч. 6 ст. 633, ст. 547 ЦК України за якими публічний договір № 95/1 від 01.01.2007 є нікчемним - також зумовлюють вину відповідача.

Позивач зазначив, що КП «Жилкомсервіс» на підставі нікчемного публічного договору протиправно тиснув на нього, вимушуючи сплачувати кошти за ненадані та не отримані послуги, у зв`язку з чим відповідач є набувачем коштів позивача без правової підстави (глава 83 ЦК України), а саме кошти у розмірі 16 724,24 грн., інфляційні втрати 11 609,51 грн. та три відсотки річних 1 615,56 грн. з січня 2007 року по серпень 2020 рік, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою суду від 04.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

17.06.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 22.06.2021 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

26 липня 2021 року позивач надав через електронний суд розрахунок судових витрат у даній справі, а саме судового збору у сумі 938 грн., а також витрат пов`язаних з підготовкою процесуальних документів у сумі 9000 грн., з яких: 1) витрати часу на складання та подання позову (5 годин) 3000 грн., складання та подання до суду трьох заяв (4 години) 2400 грн., витрати пов`язані із збором доказів, преюдиційних фактів (6 годин) 3600 грн.

Судові витрати у загальній сумі 9 938 грн. просив стягнути з відповідача на свою користь, посилаючись на те, що згідно наданих доказів 600 грн./год. мінімальна вартість години роботи фахівця в галузі права, а він є дипломованим з відзнакою фахівцем у галузі права, зі стажем роботи більше 20 років, про що надає диплом доктора наук, диплом вартості з відзнакою фахівця в галузі права, докази вартості роботи фахівця в галузі права в Харківській області.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 01.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 44).

Копія Акту проживання осіб за адресою: АДРЕСА_3 , на яку посилається ОСОБА_1 як підставу реєстрації за вищевказаною адресою, суд не приймає до уваги, оскільки даний акт був складений 11.12.2015 року, тобто майже шість років тому (а.с. 26).

Крім того, в даному акті мова йшлася, що у зв`язку із хворобою матір позивача ОСОБА_1 , яка померла у 2016 році, він та ОСОБА_4 вимушено були проживати за вищевказаною адресою у зв`язку із доглядом ОСОБА_2 , 1926 р.н. Стосовно інших зареєстрованих осіб - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в даному акті нічого не зазначалось.

Таким чином, станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 не надав даних, що він та ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Квартира АДРЕСА_2 є неприватизованою, що відображено у довідці начальника житлово-експлуатаційної дільниці № 44, а також довідці про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг за вказаною адресою (а.с. 23, 32-35).

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 32-35).

Зареєстровані у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 чотири особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є споживачами послуг, шляхом відкриття абонентського рахунку № НОМЕР_1 .

Позивач не надав суду жодних доказів того, що він звертався на адресу відповідача КП «Жилкомсервіс» про неотримання комунальних послуг, або непроживання ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, обов?язок сплачувати квартплату та за надані комунальні послуги у позивача в даному випадку виникає в силу положень спеціального закону, який регулює даний вид правовідносин.

Рішенням Харківської міської ради № 69/06 від 26.07.2006 «Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс» та рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №1186 від 20.12.2006 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» КП «Жилкомсервіс» створено та визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків.

Підприємство є юридичною особою, створеною за законодавством України у формі комунального унітарного підприємства, що надає послуги з метою отримання прибутку та здійснює свою діяльність на підставі чинного законодавства України та положень Статуту.

Відповідно до положень Статуту КП «Жилкомсервіс» створено з метою, зокрема, здійснення функцій утримання на балансі переданих йому власником житлових будинків, споруд та іншого майна; надання з метою отримання прибутку послуг з управління будинками, тобто здійснення господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби власників, співвласників в ефективному управлінні належним їм майном, підтриманні об`єкта управління (окремого житлового будинку, споруди або групи будинків і споруд, які становлять цілісний житловий комплекс, разом з прилеглими до них прибудинковими територіями, які надаються в управління) в належному технічному стані, організації забезпечення потреб мешканців об`єкта в житлово-комунальних послугах; забезпечення належного рівня житлово-комунального обслуговування населення, створення відповідних умов для проживання; забезпечення схоронності і підвищення рівня благоустрою житлового фонду, який знаходиться на балансі підприємства та інше.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Рішення Харківської міської ради № 69/06 від 26.07.2006 «Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс» та рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 1186 від 20.12.2006 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», відповідно до ч.2 ст. 633 Цивільного кодексу України Позивачем, 28.11.2006 року в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода», було опубліковано публічний договір про надання житлово-комунальних послуг № 95/1 (із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках).

Згідно з вимогами ст. 633 ЦК України, публічний є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Виходячи з вимог зазначеної статті ЦК України, перелік послуг, по яким може бути укладено публічний договір, не є вичерпним.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими актами цивільного законодавства не передбачено укладання типового договору про надання житлово-комунальних послуг між управителем та споживачами, а також обов`язковість письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг, що підтверджується ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої договором вважається усний чи письмовий правочин між споживачем і виконавцем про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

Відповідно до п. 22 Договору № 95/1 цей договір набирав чинності з 01 січня 2007 року та укладений згідно з ч. 3 ст. 205, ст. ст. 642, 643 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 22 публічного договору про надання житлово-комунальних послуг договір укладається строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення дії його терміну однієї зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору.

Тобто, публічний договір від 28.11.2006 (зі змінами, внесеними у 2007 і 2009 роках) про надання житлово-комунальних послуг, є чинним, а споживачі багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_1 перебувають в договірних відносинах з КП «Жилкомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифом.

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова».

КП «Жилкомсервіс» виконує свої обов`язки та забезпечує надання споживачам послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, перелік яких затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» (зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.01.2012 № 39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»; рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»), №318 «Про корегування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова від 11.05.2018 оскільки відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварії та її наслідків.

Таким чином, між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки КП «Жилкомсервіс» надає житлово-комунальні послуги, а споживачі ними користуються.

Відповідно до пункту 3, частини 5, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже законодавством встановлений обов`язок споживача сплачувати в повному обсязі спожиті комунальні послуги. Відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні зі споживача коштів за надання житлово-комунальних послуг. А тому, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3- 184цс14 та від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951 цс-15.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, в тому числі за утримання прибудинкової території.

Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право: на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Так, позивач у позові зазначив, що КП «Жилкомсервіс» на підставі нікчемного публічного договору протиправно тиснув на нього, вимушуючи сплачувати кошти за ненадані та не отримані послуги, у зв`язку з чим відповідач є набувачем коштів позивача без правової підстави (глава 83 ЦК України), а саме кошти у розмірі 16 724,24 грн., інфляційні втрати 11 609,51 грн. та три відсотки річних 1 615,56 грн. з січня 2007 року по серпень 2020 рік, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Як вбачається з наданих копій квитанцій позивач ОСОБА_1 добровільно здійснював оплату за комунальні послуги у період з 2017 по 2020 роки (а.с. 58-67).

На підставі викладеного, позивач не довів, що відповідач порушив його право, та отримав безпідставно кошти, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. та судового збору у розмірі 938 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Позивачем не надано суду доказів здійснення ним витрат на професійну допомогу.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст. 633, 1212 ЦК України, ст. 7, 12, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 30 липня 2021 року.

Суддя В.В. Вікторов