Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4387/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний нотаріус державної нотаріальної контори про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний нотаріус державної нотаріальної контори про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідо ОСОБА_3 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 08.05.1987 року та свідоцтвом про шлюб позивача серії НОМЕР_2 від 10.06.2006 року; свідоцтвом про народження відповідача серії НОМЕР_3 від 07.10.1953 року та свідоцтвом про укладення шлюбу відповідача серії НОМЕР_4 від 25.02.1978 року.

Заповіту покійний не залишив. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач та відповідач є спадкоємцями за законом.

Спадкодавцю на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1,2198 га на території Великопаладської сільської ради. З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання спадкового нерухомого майна позивач здійснює одноосібно, фактично вступив у володіння згаданою земельною ділянкою. Відповідач декларує відсутність власного майнового інтересу до предмета спадщини, однак жодних документальних дій, спрямованих на підтвердження факту відмови від спадщини до цього часу вчиняти відмовляється.

За вказаних обставин за прийняттям спадщини позивач звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті спадкодавця віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність речового права спадкодавцю, не вдалося. Відповідач у свою чергу заперечує наявність в неї вищезгаданих документів.

Частиною 3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме з вказаних підстав я змушена звернутися до суду з цією позовною заявою.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За запитом в архівних матеріалах Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №056963 від 09.11.2004 року, виданого на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 . Вказаний документ підтверджує належність спадкового майна ОСОБА_3 .

За таких обставин позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

У зв`язку з цим позивач не може оформити своїх спадкові права, тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.22).

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, однак до суду подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 24).

Державний нотаріус державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідо позивача ОСОБА_3 .

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 від 09.09.2004 р. (а.с.10).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 08.05.1987 року та свідоцтвом про шлюб позивача серії НОМЕР_2 від 10.06.2006 року; свідоцтвом про народження відповідача серії НОМЕР_3 від 07.10.1953 року та свідоцтвом про укладення шлюбу відповідача серії НОМЕР_4 від 25.02.1978 року (а.с.6, 7, 8, 9).

За час свого життя ОСОБА_3 заповіт не залишив.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,2198 га кадастровий номер :04:004:0070, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Великопаладської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЗК №056963 (а.с.11-11 зв.).

Оригінал вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено.

За запитом в архівних матеріалах Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №056963 від 09.11.2004 року, виданого на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, відповідачі претензій до спадкового майна не ставлять, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом визнання визнати права власності.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 право власності на земельну ділянку площею 1,2198 га, кадастровий номер :04:004:0070, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Великопаладської сільської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо