Провадження № 2/522/3736/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Палун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначено, що виконавчий напис зроблений приватним нотаріусом з порушенням ЗУ «Про нотаріат», так як не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, не повідомлено боржника про вчинення такого напису з метою надання можливості боржнику висловити свої заперечення щодо заборгованості, а також те, що виконавчий напис нотаріуса не містить відомостей на підставі яких документів вчинено даний виконавчий напис, у зв`язку з чим просила визнати виконавчий напис № 1317, вчинений 01 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду 15 липня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Також, ухвалою суду від 15 липня 2020 року було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення та вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 62407956 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. з примусового виконання виконавчого напису № 1317, вчинений 01 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, до вирішення справи по суті. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни завірені належним чином копії документів та матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис № 1317, виданий 01.06.2020 року про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

18 серпня 2020 року від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому АТ «Райффайзен Банк Аваль» заперечували проти можливості задоволення позову у зв`язку з тим, що при зверненні відповідно до вимог закону нотаріусу були надані всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором № 014/0076/74/75863 від 04 червня 2007 року. Боржник належним чином повідомлений про порушення кредитних зобов`язань та обов`язок ліквідувати порушення не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису.

Протокольною ухвалою суду від 11 грудня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призачено справу до розгляду по суті.

17 березня 2021 року від приватного нотаріуса нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни надійшли завірені належним чином копії документів та матеріалів, на підставі яких 01.06.2020 року вчинявся виконавчий напис № 1317.

В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. В матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи за відсутності.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» надало Позивачці кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 205 030,00 доларів США, терміном до 04 червня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

У січні 2015 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за цим же Кредитним договором та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь кредитну заборгованість у розмірі 215 786, 37 доларів США, що еквівалентно на час подання позову 2 794 477, 73 грн., яка складається з наступного: 182 054, 07 доларів США, що еквівалентно 2 357 637, 53 грн. - заборгованість за кредитом; 17345, 32 доларів США, що еквівалентно 224 625, 45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16 386, 98 доларів США, що еквівалентно 212 214, 75 грн. - заборгованість за пенею за невчасну сплату кредиту та відсотків, витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2017 року по справі № 495/8884/14-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове солідарне стягнення заборгованості - позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитну заборгованість на загальну суму 215 786, 37 доларів США, що еквівалентно на час подання позову 2 794 477, 73 грн.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.01.2020 року вказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, розгляд цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості відкладено на 09 серпня 2021 року 10 годині 10 хвилин.

З огляду на вищевикладене, розмір заборгованості не є безспірним, оскільки рішення по справі № № 495/8884/14-ц про солідарне стягнення заборгованості переглядається судом, яким було винесено заочне рішення по справі.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в п. 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Судом встановлено, що у виконавчому написі не було вказано на підставі яких документів було вчинено виконавчий напис.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем для здійснення виконавчого напису приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. були надані виключно заява від 26.05.2020 р. № 114/5-186737, розрахунок заборгованості станом на 12.11.2019 року, копія кредитного договору, оригінал Іпотечного договору, копія вимог про виконання грошових зобов`язань, копія довіреності представника Банку, копія виписки по рахунку боржника.

Таким чином, на підставі дослідження матеріалів справи судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис зроблений не на підставі документів, визначених законодавством, подання яких забезпечує можливість встановлення нотаріусом безспірності заборгованості за кредитним договором, з порушенням процедури вчинення нотаріальних дій, визначеної Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Тому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та із урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15, та Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц, які в силу закону є обов`язковими до застосування в цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Таким чином, на підставі дослідження матеріалів справи судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис зроблений не на підставі документів, визначених законодавством, подання яких забезпечує можливість встановлення нотаріусом безспірності заборгованості, з порушенням процедури вчинення нотаріальних дій, визначеної Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Суд не приймає до уваги доводи Відповідача щодо надання ним для вчинення виконавчого напису усіх необхідних документів, на підставі яких можливо перевірити безспірність заборгованості, яка належна до стягнення з ОСОБА_1 , оскільки перелік таких документів визначений в імперативному порядку та АТ «Райффайзен Банк Аваль» у момент звернення до нотаріуса не дотриманий.

Згідно підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Всупереч вказаним вимогам, Позивач не отримувала письмову вимогу про усунення порушень боржнику, що дає можливість дійти висновку про те, що на момент винесення виконавчого напису нотаріусу не було відомо про сплив 30 днів з моменту відправки до моменту винесення виконавчого напису нотаріусом та чи направлялась вимога взагалі.

Частина 1ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Стягненню підлягають 1261,20 гривень, сплачені позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 1317, вчинений 01 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1261,20 гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано та складено 02 серпня 2021 року.

Суддя Чернявська Л.М.