Справа № 644/1066/20
н/п 2/644/476/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю:

секретаря судового засідання Трач М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Шевчик Л.А.,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів адвоката Козирєва А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та просила: усунути відповідачів від права на спадкування спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності на Ѕ чистину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, після смерті її брата ОСОБА_4 .

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки є дружиною та сином померлого. Позивач є спадкоємцем другої черги, як рідна сестра померлого. Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, до складу якого входить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 . Вказана частина складається із частки, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності в порядку приватизації житла та частки яка була успадкована ним після смерті їх матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , але право власності на дану частку не оформлено.

В останній час перед смертю, ОСОБА_4 через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребував допомоги відповідачів - його дружини і повнолітнього сина. Проте вони не допомагали йому ані фізично, ані матеріально, фактично ухилялися від надання йому будь-якої допомоги, незважаючи на те, що знали про його безпорадний стан.

З 2009 року ОСОБА_4 перебував на диспансерному медичному обліку у КНП «Міська поліклініка №18» ХМР з діагнозами: Посттромбофлеботичний синдром правої нижньої кінцівки, хронічна венозна недостатність III ст. Трофічні виразки правої нижньої кінцівки, хронічний посттравматичний остеомієліт правої нижньої кінцівки, слоновість, лімфостаз. Фіброзний анкілоз правого гомілковоступневого суглобу. Виражене порушення статики і ходьби. Гіпертонічна хвороба П ст. 3-го ступеня, ризик серцевої недостатності 1ст. Сенсорна полінейропатія з переважним ураженням нижніх кінцівок. Хронічна бешиха. Виражені порушення згинання - розгинання правої нижньої кінцівки, лімфостаз.

У 2009 році ОСОБА_4 була встановлена інвалідність другої групи. Кожен рік він проходив курси стаціонарного лікування в хірургічних відділеннях 18 МКЛ, 25 МКЛ, а також регулярно медичні обстеження і консультації. Відповідачі постійно проживали разом з ОСОБА_4 по 2011 рік. Після цього, його дружина періодично жила з ним разом у спірній квартирі, через нетривалий час знову йшла жити до своєї матері, де зареєстроване її і сина місце проживання. Останній раз ОСОБА_3 проживала зі спадкодавцем по квітень 2019 року. ОСОБА_4 потребував допомоги, оскільки не міг довго стояти на ногах, ходив у разі потреби лише по квартирі за допомогою милиць, не міг сам сходити до магазину за продуктами харчування та до аптеки за ліками, йому важко було готувати собі їжу, прати білизну через трофічні виразки і сильний біль у ногах та поганий загальний стан здоров`я. Крім того, ОСОБА_4 отримував мінімальну пенсію приблизно 1500,00 грн., якої не вистачало, щоб забезпечувати себе продуктами харчування, ліками та сплачувати за комунальні послуги, тому він потребував і фінансової допомоги.

Оскільки фактично ОСОБА_4 залишився сам, позивач вимушена була залишати сім`ю, роботу та приїжджати до нього у м. Харків. Вона неодноразово розмовляла з відповідачами, говорила, у якому стані знаходиться її брат, що потрібні гроші на його лікування та догляд за ним. Але ніхто з відповідачів ніякої підтримки і допомоги йому не надавав, незважаючи на те, що вони мали таку можливість.

В останнє вона бачила брата живим 23 липня 2019 року, поховала спадкодавця за свої кошти.

Позивач вважає, що вищенаведені факти і обставини є підставою для усунення відповідачів як спадкоємців першої черги від права на спадкування. У разі усунення їх від права на спадкування, вона має право на спадкування після смерті брата, як спадкоємець наступної черги за законом.

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подано відзив на позов, в яких останні просять відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю. В обґрунтування своїх заперечень відповідачами зазначено наступне.

Спадкодавець ОСОБА_4 дійсно мав інвалідність II групи та періодично проходив лікування. Пересувався останній не за допомогою милиць, як зазначено в позовній заяві, а використовував тростину для ходьби. Проте, вказане жодним чином не позбавляло його нормальної життєдіяльності. ОСОБА_4 самостійно ходив за продуктами до магазинів, у разі потреби купував собі необхідні ліки, вів домашнє господарство та зустрічався з друзями. Спадкодавець ОСОБА_4 ніколи не перебував у безпорадному стані та міг в повній мірі себе забезпечувати самостійно.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 завжди підтримували зі спадкодавцем нормальні сімейні відносини та спілкувались між собою.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до початку червня 2019 року, мешкали разом однією сім`єю у спірній квартирі, мали взаємні права та обов`язки, вели спільний побут. Відповідач ОСОБА_3 забезпечувала сім`ю всім необхідним, купувала продукти харчування та ліки. Спадкодавець ОСОБА_4 досить часто вживав алкогольні напої. Через схильність до вживання алкоголю у ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 досить часто виникали сварки, під час яких ОСОБА_4 ображав дружину словесно та міг завдати тілесних ушкоджень. Приблизно на початку червня 2019 року у зв`язку із утисками та приниженням з боку ОСОБА_4 , побоюючись за своє здоров`я та психологічний стан, ОСОБА_3 вирішила переїхати жити за адресою реєстрації свого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Проте, відповідач ОСОБА_3 продовжувала опікуватись своїм чоловіком, періодично приїжджала до нього, навідувала, готувала йому їжу та прибирала вдома. Відповідач ОСОБА_2 також відвідував батька перед смертю.

Відносно оплати ритуальних послуг позивачем ОСОБА_1 відповідачі зазначили, що після втрати чоловіка та батька вони перебували у вкрай пригніченому емоційному стані. У зв`язку з чим, позивач ОСОБА_1 запропонувала їм всі витрати, що пов`язані з похованням взяти на себе. Відповідач ОСОБА_3 в подальшому зверталась до ОСОБА_1 з пропозицією повернути витрачені грошові кошти, проте остання, відмовилась отримувати гроші.

У поданих відповіді на відзив та запереченнях сторони посилаються на ті ж самі доводи, що і у позові та відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки є дружиною та сином померлого. Позивач є спадкоємцем другої черги, як рідна сестра спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, до складу якого входить частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 березня 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виданого Відділом приватизації житлового фонду Управляння комунального майна Харківської міської ради та частки отриманої у спадок після смерті своєї матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , але право власності на яку не оформив за життя.

З постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 10 лютого 2020 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк звернулися позивач та відповідачі по справі.

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом.

Спадкоємцями за законом першої черги, після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 .

У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У частині першій статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували потребу спадкодавця ОСОБА_4 в допомозі саме відповідачів по справі, як і факт їх ухилення від надання такої допомоги.

Відповідно до показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , допитаних в судовому засіданні за клопотанням сторін, деякі майже до дня смерті ОСОБА_4 спілкувалися з ним, померлий незважаючи на поганий стан здоров`я і на те, що наприкінці травня 2019 року його покинула дружина, міг самостійно пересуватися, ходив до крамниць та аптек, готував собі їжу та вів домашнє господарство, тобто самостійно міг доглядати себе. Інколи на його прохання продукти та спиртні напої йому купували знайомі. На протязі останніх шести місяців його життя до нього декілька разів приїздила позивач, яка просила знайомих за потреби надавати брату допомогу у придбанні продуктів та ліків. Син померлого приходив до батька дуже рідко. Щодо стосунків з дружиною та сином ОСОБА_4 спілкувався неохоче, однак думок щодо позбавлення їх спадщини не висловлював.

Згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідачів.

У Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».

Позивачем не доведені належними доказами умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом.

Оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є похідною від вимоги про усунення спадкоємців від права на спадкування, то вона також не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 82, 83, 95, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга, згідно до перехідних положень, подається до суду апеляційної інстанції через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29.07.2021 року.

Суддя: А. К. Сітало