Провадження №2-о/748/17/21
Єдиний унікальний № 748/133/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2021 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.,

секретаря Однолько Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: територіальна громада в особі Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Чернігівська районна державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції України (м. Суми) про встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який на момент смерті відбував покарання у Комісарівській виправній колонії № 22. Його поховання вона здійснювала у смт. Олишівка Чернігівського району Чернігівської області, де і отримала відповідне свідоцтво про його смерть. За життя, ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 разом з нею та її матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , господарство відносилось до категорії колгоспний двір, головою господарства була ОСОБА_3 , а заявник та її чоловік ОСОБА_2 членами колгоспного двору, де кожному належало по 1/3 частині вказаного домоволодіння, в тому числі, враховуючи приписи діючого на той час законодавства, і її чоловікові ОСОБА_2 , оскільки останній був знятий з реєстрації 02 вересня 1992 року. Зазначає, що фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, користувалась будинком, здійснювала його поточний ремонт. Коли звернулась із відповідною заявою до нотаріальної контори, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, оскільки не підтверджений факт прийняття нею спадщини після його смерті. В позасудовому порядку вирішити це питання заявник не має можливості, тому виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх .

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, щодійсно здійснила поховання свого чоловіка, проживала у будинку, здійснювала його поточний ремонт, і на даний час проживає у цьому будинку.

Представники заінтересованих осіб - територіальної громади в особі Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Чернігівської районної державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції України (м. Суми) у судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти заявлених вимог.

Вислухавши доводи заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Комісарівка Перевальського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 9 (а.с.9).

Зазначений житловий будинок належить ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 25 березня 1986 року на підставі рішення виконкому Олишівської селищної Ради народних депутатів № 25 від 21 березня 1986 року.

Як вбачається з довідок Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, згідно домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який знятий з реєстрації 02 вересня 1992 року. Господарство відносилось до категорії «колгоспний двір», де головою була ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - членами колгоспного двору, які мала рівне право на майно колгоспного двору, а отже і на житловий будинок з господарськими спорудами.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі,хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які зибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до 4.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність" кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України "Про власність" 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Таким чином, померлі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також заявник по справі, як колишні члени колгоспного двору, мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, тобто по 1/3 частині кожен.

Після його смерті ОСОБА_2 вікрилась спадщина, яка складається із 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебування заявника з померлим ОСОБА_2 у шлюбі підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8 на звороті).

За повідомлення Чернігівської районної державної нотаріальної котори та Державного нотаріального архіву Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції України (м. Суми) спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не відкривалась.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5 , який підтвердив, що дійсно ОСОБА_1 постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 та продовжувала проживати в даному будинку після смерті батька ОСОБА_2 , підтримувала в належному стані будинок та прилеглу територію.

Ураховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому до спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР у редакції від 18 липня 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Оскільки ОСОБА_2 заповіт не залишив, то у даному випадку спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Встановивши, що ОСОБА_1 після смерті чоловіка підтримувала в належному стані 1/3 частину будинку та прилеглу територію, що належали її чоловіку ОСОБА_2 , як члену колишнього колгоспного двору, як встановлено вище, суд приходить до переконання, що заявник є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

За таких обставин суд вважає за можливе заявлені вимоги задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 83, 89, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: територіальна громада в особі Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Чернігівська районна державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції України (м. Суми) про встановлення факту прийняття спадщини- задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що відкрилась за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Комісарівка Перевальського району Луганської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Хоменко Л.В.