Справа № 643/8286/21
Провадження № 2/643/3937/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про припинення стягнення аліментів на утримання дитини та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просив суд:

- припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягненя дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини, які стягуються згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012;

- визнати таким, що не підлягає виконанню і повернути до Московського районного суду м. Харкова виконавчий лист № 2027/19045/12 від 17.04.2015 року, виданий на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з 25.06.2005 року він перебував у шлюбі з відповідачем, який 24.03.2009 року було розірвано Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від сумісного проживання мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012 з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина. Однак, з 17.01.2021 року і по теперішний час син фактично, постійно, без реєстрації проживає разом з ним. Син має окрему обладнану кімнату для навчання та відпочинку, крім того, для нього створені умови для життя, необхідні для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Однак, не дивлячись на те, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з позивачем, з нього продовжують стягувати аліменти на утримання сина у розмірі ј частини усіх видів доходів. При цьому ОСОБА_3 приймає такі платежі, однак жодних коштів на утримання дитини на надавала, не дивлячись на те, що з вказаного часу тільки він забезпечує сина матеріально. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2021 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 643/8286/21, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.06.2021 року.

15.06.2021 року підготовче засідання відкладено на 13.07.2021 року за клопотанням відповідача.

24.06.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що з позовними вимогами погоджується частково, не погоджується з доводами, викладеними у позовній заяві щодо обставин, за яких син став проживати з позивачем. На її думку, син під впливом батька та його родичів прийняв рішення тимчасово залишитись проживати з батьком. Зазначила, що не заперечує проти тимчасового припинення стягнення аліментів з позивача до повернення сина до неї.

29.06.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що він погоджується з позицією відповідача щодо того, що припинення стягнення з нього аліментів може тривали виключно до моменту повернення сина до матері. У разі зміни сімейних обставин, а саме повернення сина до матері, встановлений рішенням суду обов`язок батька утримувати сина до досягнення ним повноліття поновлюється. Правовий зміст та суть обраного позивачем способу захисту свідчить про те, що припинення стягнення аліментів носить тимчасовий характер, оскільки факт їх призначення залежить від місця проживання дитини з одним з батьків та перебування на його утриманні.

У позовній заяві позивачем також було викладено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Однак, під час підготовчого провадження позивач та його представник зазначили, що з урахуванням позиції відповідача не наполягають на задоволенні даного клопотання та просять суд не розглядати його.

Протокольною ухвалою від 13.07.2021 клопотання позивача про виклик свідків залишено судом без розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 643/8286/21 до судового розгляду по суті на 02.08.2021 року.

У судовому засіданні 02.08.2021 року представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги про припинення стягнення аліментів на утримання дитини з підстав, викладених у позові. При цьому, представником позивача у судовому засіданні подано заяву, відповідно до змісту якої позивач відмовляється від позовної вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню і повернення до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015 року, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини, у зв`язку з чим просить суд закрити провадження у справі.

Позивач у судовому засіданні повністю підтримав позицію свого представника.

Відповідач у судове засідання 02.08.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не подав.

Частиною 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Положеннями частини 2 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники (частина 2 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У даному випадку, відповідач подала відзив на позовну заяву і висловила свою думку щодо заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Положеннями частини 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Усі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 02.08.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2005 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 25 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 328.

Від сумісного проживання сторони мають сина - ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 31 травня 2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

24 березня 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 201, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюб серії НОМЕР_3 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів його доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для однієї дитини.

28.09.2018 року Московським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015, що видав Московський районний суд м. Харкова.

Відповідно до акту обстеження від 19.04.2021 року, складеного помічниками депутата ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за участю мешканців: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_15 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з метою встановлення факту постійного проживання батька разом сином було проведено перевірку та обстеження за заявою ОСОБА_1 , 1974 року народження, і встановлено, що у квартирі АДРЕСА_4 , фактично без реєстрації по теперішний час проживає малолітній син заявника - ОСОБА_4 . Також ними було встановлено належність та достатність умов для проживання, виховання та розвитку дитини за вказаною адресою, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком, ОСОБА_1 з 17 січня. Дідусь та бабуся приймають активну участь у житті онука. Ілля має окрему обладнану для навчання кімнату а також планшет, комп`ютер, телевізор. В сім`ї склалися теплі відносин, у розмовах ОСОБА_4 висловлював бажання проживати в сім`ї батька. Санітарно-гігієнічні умови є задовільними та відповідають встановленим законодавствам нормам. У сім`ї здорова та доброзичлива атмосфера, стосунки між батьками і сином ґрунтуються на любові, взаєморозумінні та підтримки один одного. Батько піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Батько опікується вихованням, духовним, фізичним та моральним розвитком сина: виховує його в дусі поваги до прав свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, забезпечує здобуття сином загальної середньої освіти та поважає його, стежить за його здоровієм своєї дитини. Дитина перебуває на повному утриманні та матеріальному забезпеченні батька. Члени сім`ї підтримують сумісне проживання батька з сином.

Що стосується позовних вимог про припинення стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

Положеннями статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї, забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Судом встановлено, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012 з позивача стягуються аліменти на утримання сина на користь відповідача у розмірі ј частини усіх видів його доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини.

Частиною 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 273 СК України унормовано, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 511/219/18 за своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює.

При цьому, зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Разом з тим, нормами СК України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК України передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 з 17.01.2021 року проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, про що свідчать наявні у справі докази та пояснення відповідача, яка підтвердила факт проживання дитини разом з батьком з січня 2021 року по теперішній час та зазначила, що не заперечує проти тимчасового припинення стягнення аліментів до повернення сина до неї.

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що з 17.01.2021 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення позивачем сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина та, відповідно, надають позивачу право вимагати звільнення від них.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині припинення стягнення з позивача аліментів на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позивачем вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню і повернення до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа у справі № 2027/19045/2012 від 17.04.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 вищевказаної норми процесуального права передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У судовому засіданні 02.08.2021 року судом було роз`яснено позивачу та його представнику наслідки вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи, що відмова від позову є формою реалізації передбаченого статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про прийняття відмови позивача від позовних вимог про визнати таким, що не підлягає виконанню і поверненню до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015 року, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини.

У зв`язку з тим, що позивач з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню і повернення до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015 року, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини, і відмова прийнята судом, провадження у справі в частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі частини 3 статті 206 та пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 76, 81, 141, 206, 255, 263-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

2. Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 , аліментів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012.

3. Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню і повернення до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015 року, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини.

4. Закрити провадження у справі № 643/8286/21 за позовною вимогою про визнання таким, що не підлягає виконанню і повернення до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015 року, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

6. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; АДРЕСА_5 .

8. Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; АДРЕСА_6 .

Повне рішення складено 02.08.2021 року.

Суддя Н.В. Новіченко