Справа № 405/6901/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дерев`янко А.В., Дятел О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Сілкіна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства приватна виробнича фірма «Ацинус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПП ПВФ «Ацинус» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10 998,90 грн. та моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 1988 року вона перебуває на наркологічному обліку як хронічний алкоголік та неодноразово отримувала медичну допомогу у лікарні Святого Луки у вигляді лікування алкогольної інтоксикації. 09.03.2019 року вона прибула до лікарні Святого Луки в м. Кропивницький для отримання медичної допомоги у зв`язку з алкогольним отруєнням. Спочатку працівники лікарні повели її на третій поверх та заселили до палати, показали їй ліжко, а перед безпосередньо лікуванням їй сказали прийняти душ на другому поверсі. Прийнявши душ, вона за вказівкою санітарки, яка її супроводжувала, почала спускатися з нього. Однак, позивач перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а в душі було слизько, і коли вона виходила з душу, то впала на ліве коліно. Позивач не була в змозі піднятися, її посадили у візок, зробили рентген та повезли до іншої лікарні. Як виявилось, позивач травмувала ліве коліно та змушена була два тижні перебувати у ліжку, не мала можливості самостійно сходити по природнім потребам, до магазину, прибирати в квартирі, поливати квіти, прати білизну. Зазначила, що зазнала дуже сильних душевних переживань, а під час травми відчула нестерпний біль. На даний час вона не може повноцінно ходити, відчуває глухий біль.

Вважає, що вина відповідача у завданих їй стражданнях полягає в тому, що її в той день повинні були супроводжувати два працівника, а не один, щоб взяти її під руки та вивести з душу. Працівники лікарні повинні були передбачити можливість її падіння, оскільки в неї було алкогольне отруєння. За таких обставин, просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10 998,90 грн. та моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн.

Ухвалою Ленінаського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

16.12.2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що 09.03.2019 року позивач звернулась в реєстратуру Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус» за медичною допомогою у зв`язку з алкогольним отруєнням. Однак, там їй повідомили, що для надання такої медичної послуги їй слід звернутися до найближчого закладу охорони здоров`я який надає стаціонарну допомогу. Відтак, позивач не обслуговувалася в ПП ПВФ «Ацинус», а тому просить відмовити у задоволенні позову.

08.07.2020 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач 09.03.2019 року обслуговувалася саме в ПП ПВФ «Ацинус», оскільки саме там їй було зроблено знімок колінного суглобу. Також вказав, що твердження представника відповідача що ПП ПВФ «Ацинус» не надає послугу виведення алкогольної інтоксикації спростовується медичною карткою ОСОБА_1

11.08.2020 року представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказав, що позивач не своєчасно скористалася правом на подання відповіді на відзиву.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Вказали, що 09.03.2019 року позивач звернулася до ПП ПВФ «Ацинус» з метою надання їй медичної допомоги у зв`язку із перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, де вона отримала травму з вини працівників ПП ПВФ «Ацинус».

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач дійсно зверталася до ПП ПВФ «Ацинус», однак дане підприємство послуг, яких просила позивач, не надає, жодних послуг в ПП ПВФ «Ацинус» вона не оплачувала. Вважає, що ПП ПВФ «Ацинус» є неналежним відповідачем у справі, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на наркологічному обліку як хронічний алкоголік та в період з 2013 року по 2020 року неодноразово зверталася до Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус» за медичною допомогою у зв`язку з алкогольним отруєнням, що підтверджується медичною карткою амбулаторного хворого № 385 № 184985 на ім`я ОСОБА_1 , яка була заведена 22.12.2013 року в цьому центрі (а.с. 37-53).

Як вбачається з довідки Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус» від 27.06.2020 року ОСОБА_1 , 1940 р.н., було 09.03.2019 року зроблено рентгенівське дослідження лівого колінного суглобу (а.с. 81-82).

Згідно листа КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Міської ради міста Кропивницького» від 07.07.2020 року № 1460 ОСОБА_1 , 1940 р.н., була доставлена до закладу 09.30.2019 року о 14:40 год. з діагнозом «Закритий перелом нижньої частини лівої стегнової кістки зі зміщенням». Згідно анамнезу захворювання ОСОБА_1 знаходилася в Лікувально-діагностичному центрі «Ацинус» з 09.03.2019 року, під час лікування впала та травмувала ліве стегно (зі слів хворої). У медичній картці хворої наявне направлення з Лікувально-діагностичного центру «Ацинус», будь-яка інша медична документація - відсутня, інформація про встановлену крапельницю в Лікувально-діагностичному центрі «Ацинус» також відсутня (а.с. 97).

Як вбачається з витребуваної судом медичної карти стаціонарного хворого № 2106 на ім`я ОСОБА_1 , заведеної КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги», хвора була направлена до закладу з «Ацинусу» із діагнозом: Закритий перелом нижньої частини лівої стегнової кістки зі зміщенням. Зазначене також підтверджується відповідним направленням Лікувально-діагностичного центру «Ацинус» від 09.03.2019 року, що міститься у цій карті.

Також, в цій карті міститься інформація про первинний огляд травматологом, де у графі «Анамнез хвороби» вказано, що зі слів хворої 09.03.2019 року вона знаходячись на лікуванні у лікарні Святого Луки впала, травмувала ліве стегно.

Відповідно до Епікризу-виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2106 травматологічного відділення КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 29.03.2019 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 була госпіталізована 09.03.2019 року із діагнозом: Закритий перелом н/3 лівої стегнової кістки зі зміщенням для оперативного лікування. Згідно короткого анамнезу ОСОБА_1 09.03.2019 року знаходячись у лікарні Святого Луки впала та травмувала ліве стегно, госпіталізована для оперативного лікування. 14.03.2019 року було проведено відповідну операцію - В/репозиція, МОС н/3 лівого стегна пластиною. Також рекомендовано ОСОБА_1 напівліжковий режим до 2-2,5 місяців від операції з наступним рентген-контролем (а.с. 5).

Також ОСОБА_1 11.03.2019 року придбала набір металоконструкцій для остеосинтезу дихальної частини стегна сплативши 10998,90 грн., що підтверджується квитанцією № 157 (а.с. 4а).

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, допомагала їй, возила її за необхідності. Зазначала, що позивач регулярно лікувалася в ПП ПВФ «Ацинус» у зв`язку із алкогольними отруєннями. 09.03.2019 року позивач попросила її відвезти до лікарні, однак їх там прийняли та порекомендували звернутися до « Ацинуса ». Вони поїхали туди, оплатили в реєстратурі лікування. ОСОБА_1 попросила привезти їй особисті речі, після чого вона (свідок) поїхала за ними. Повернувшись до «Ацинуса», вона дізналася, що позивач знаходиться в 4 лікарні, оскільки зламала ногу коли купалась.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.

Об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо ( ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Як роз`яснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що 09.03.2019 року позивач дійсно зверталася за медичною допомогою до Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус».

При цьому, доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не обслуговувалася в ПП ПВФ «Ацинус», а відтак і про неналежність відповідача у справі спростовуються відповідними медичними документами відповідача, які підтверджують факт звернення позивача до Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус» та проведення відносно неї діагностичних досліджень (направлення, проведення рентгенівського дослідження), поясненнями свідка ОСОБА_3 , медичною карткою позивача, заведеною у ПП ПВФ «Ацинус», згідно якої останній надавалися медичні послуги у зв`язку з алкогольною інтоксикацією (отруєнням) раніше.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, у судовому засіданні та у своїх письмових поясненнях від 07.07.2020 року представник відповідача вказав, що лікування алкогольної інтоксикації проводиться в умовах стаціонарного лікування. При цьому, як вбачається з наданої відповідачем структури Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус», затвердженої рішенням засновника від 28.04.2017 року та Положення про хірургічне відділення Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус», затвердженого головним лікарем від 03.01.2018 року, лише хірургічне відділення мало можливість здійснювати стаціонарне лікування, оскільки мало 5 палат на 10 ліжок (а.с. 70, 71-74). Однак, основними завданнями хірургічного відділення є цілодобове надання допомоги пацієнтам з гострою (всі нозології профілю), урологічною, онкологічною патологією та планової стаціонарної медичної допомоги хворим, що потребують хірургічного втручання, до яких лікування алкогольної інтоксикації не належить.

Крім того, позивач не надала жодних доказів (квитанцій, рахунків, чеків), що підтверджували б оплату нею 09.03.2019 року медичних послуг в ПП ПВФ «Ацинус».

Таким чином, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме, протиправність дій відповідача або його працівників, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача або його працівників, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до Приватного підприємства приватна виробнича фірма «Ацинус» (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 65, ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01.03.2021 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний