печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати недійсними: договір про споживчий кредит № 261018 від 23 березня 2020 року між ним і ТОВ «Є-КЕШ»; додаткову угоду № 1 і додаткову угоду № 2, а також визнати дії відповідача щодо укладання вказаного договору і додаткових угод №№ 1, 2 нечесною підприємницькою практикою.

В обґрунтування позову вказано, що після огляду (відвідування) веб-сайту e-cash.com.ua з цікавості у квітні 2020 року позивачу через деякий час почали систематично надходити телефонні дзвінки та sms-повідомлення з невідомих номерів про погашення заборгованості по кредиту, який він отримав після відвідування зазначеного веб-сайту. Позивач був змушений повернутися на вищеозначений сайт і дізнався про існування у нього заборгованості на загальну суму у розмірі 9 482, 00 грн перед ТОВ «Є-КЕШ» за договором № 261018 від 23 березня 2020 року та додаткових угод № 1 і № 2 від 23 березня 2020 року до договору про споживчий кредит № 261018 від 23 березня 2020 року. Позивач наголошує, що у нього відсутній оригінал кредитного договору. Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 657 %, обчислення якої здійснено на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку та що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі. Відповідно до вимог законодавства України, загальна вартість кредиту для позичальника з врахуванням суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, за умови дотримання позичальником графіку платежів, становить 6 620, 00 грн. Також у п.п. 6.6.1 - 6.6.2 договору визначено, що процентна ставка є фіксованою та складає 1.08 % в день, реальна річна процентна ставка за кредитом складає 394,2 %, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку та що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі. Оспорювані договір та угоди не мають жодного підпису сторін. Крім того, для визначення договору укладеним необхідно встановити факт введення переписки особою, що є законним представником відповідної сторони, тобто уповноваженої на укладення договору, що вказані в електронних документах реквізити є дійсними та відповідають офіційним реквізитам сторони. Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору відповідач вніс у нього умови, які прямо суперечить законодавству України, порушують права позивача як позичальника з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та кредитний договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

28 липня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

29 липня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

23 березня 2020 року ТОВ «Є-КЕШ» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 261018, відповідно до п. 1.1 якого, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Зазначений договір містить електронний підпис ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 88147D, електронний підпис директора Товариства Лилик О. Я.

Строк кредиту, відповідно до п. 1.2 договору, становить 30 календарних днів.

Загальний розмір наданого кредиту 5 000, 00 грн (п. 2.1).

Згідно з п. 2.2. договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою і складає 1, 8 % в день.

У відповідності до п. 5.7. Кредитного договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 657 %, обчислення якої було здійснено на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку та що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строк, визначені у цьому договорі.

Згідно з п. 5.8 договору, відповідно до вимог чинного законодавства України загальна вартість кредиту для позичальника з врахуванням суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, за умови дотримання позичальником графіку платежів, становить 6 620, 00 грн.

За пунктом 8.3 договору, у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного у п. 1.2 цього договору, більш як на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 50 % від суми кредиту, отриманого за цим договором.

Відповідно до п. 3.4.1 позичальник має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення цього договору відмовитися від договору (одержання кредиту) без пояснення причин, в тому числі у разі отримання грошових коштів.

У відповідності до пунктів 9.5, 9.7 зміна умов договору можлива виключно за згодою сторін та оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору, яка укладається, у тому числі, при продовженні строку дії договору.

Позичальник, відповідно до пунктів 9.6.1-9.6.3, має право продовжити строк користування кредитом за умови, якщо кількість днів прострочення строку користування кредитом складає не більше 30 календарних днів поспіль; у разі якщо на момент продовження строку користування кредитом у позичальника виникла заборгованість - повної сплати позичальником процентів, нарахованих після спливу строку користування кредитом та до дня укладання додаткової угоди щодо продовження строку користування кредитом; повної або часткової сплати процентів за договором, нарахованих на умовах визначених п. 2.2, п. 5.1 та п. 6. Договору у день продовження строку користування кредитом.

Згідно п.13.3 договору, невід`ємною частиною цього договору є правила, текст яких розміщений на сайті кредитодавця за посиланням https://e-cash.com.ua. Укладанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом правил, повністю розуміє та погоджується з ними.

Сторони підтверджують у пункті 13.5, що даний електронний договір та всі додатки і додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені у простій письмовій формі.

Крім того, за пунктами 13.7, 13.8, укладаючи договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, що під час укладання договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

Відповідно до п. 13.10 договору, позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, зазначену у частині другій ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також у частині другій та частині третій статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»; повідомлений про свої права відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» та статті 8 Закону «Про захист персональних даних»; інформація, надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Крім цього, 23 березня 2020 року сформовано паспорт продукту «Споживчий кредит», який містить інформацію та контактні дані кредитодавця ТОВ «Є-КЕШ», основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, про додаткову інформацію, інші важливі правові аспекти, у яких також вказано, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення із інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, виходячи із обраних ним умов кредитування, і отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, у тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, у тому числі у разі невиконання позичальником зобов`язань за таким договором.

Паспорт споживчого кредиту містить електронний підпис ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 91740d й підпис директора Товариства Лилик О. Я.

22 квітня 2020 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 261018 від 23 березня 2020 року щодо продовження строку на один календарний день, а 23 квітня 2020 року - додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 261018 від 23 березня 2020 року щодо продовження строку на два календарні дні, підписавши зазначені угоди за допомогою електронного підпису з боку ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 88147D та електронним підписом з боку директора Товариства Лилик О. Я.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

За положеннями статей 626-628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Вирішуючи цей спір, суд враховує, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами частин першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Є-КЕШ» перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті Товариства за посиланням: https://e-cash.com.ua.

Такі правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Таким чином, бажаючи вступити у правовідносини із фінансовою установою, позичальник заповнив заявку на укладення договору, після чого Товариство надіслало пропозицію (оферту) укласти договір позичальнику, який акцептував її за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, увівши його в спеціальне поле та натиснувши іконку «відправити/підписати».

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису.

Очевидним є, що саме позивач звернувся до ТОВ «Є-КЕШ» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов правил надання грошових коштів у кредит, є акцептом на укладення кредитного договору.

Окрім цього, зі змісту оспорюваних правочинів вбачається, що позивачем вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема, серія і номер паспорт, номер облікової картки платника податків, номер мобільного телефону, місце проживання і реєстрації, номер мобільного телефону.

Позивачем, не надано належних доказів про неналежну форму оскаржуваного правочину, а саме його не підписання, як підставу для визнання його недійсним, оскільки приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції».

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або sms-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року).

Без отримання листа на адресу електронної пошти та sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, без заповнення заявки, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (правова позиція Верховного Суду по справі № 127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року).

Таким чином, договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Товариства з урахуванням особливостей, визначених індивідуальною частиною.

Підсумовуючи викладене, договір підписано з дотриманням вимог чинного законодавства. Без отримання листа на адресу електронної пошти та sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без заповнення заявки, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

В оспорюваному договорі містяться усі істотні умови, зокрема: предмет договору, строк договору, інформація про відсотки за користування кредитом, права та обов`язки сторін, розрахунок сукупної вартості та термін платежу за кредитом. Позичальник отримав необхідну для прийняття рішення щодо отримання кредиту інформацію і у паспорті споживчого кредиту.

Таким чином, перед укладенням договору, фінансова установа надала позивачу усю інформацію, яку необхідно надати відповідно до законодавства України після чого останній підписав договір за допомогою електронного підпису, погодився і зобов`язався неухильно дотримуватися умов Договору.

Укладений договір свідчить про повну обізнаність позичальника щодо усіх умов договору та отримання інформації, передбачену законодавством України.

Судом встановлено, що спірний договір укладався з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача - веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, у межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Такий договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) Товариством та її прийняття (акцепту) позичальником. У разі погодження позичальником з умовами запропонованої Товариством оферти, він має заповнити в особистому кабінеті заяву про прийняття оферти (здійснити акцепт оферти). Заява про акцепт оферти підписується заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, маючи для цього всі можливості та час ознайомитися із цими умовами, то посилання позивача на те, що він не отримував всієї необхідної інформації, був введений в оману, не погоджував дійсні умови договору та не підписував його, є безпідставними, такі твердження спростовуються встановленими обставинами у справі.

Відповідно до частини першої, другої ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно з частиною першою ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У відповідності до частини другої ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір споживчого кредитування відповідає вимогам законодавства щодо укладення кредитних правочинів.

У відповідності до положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, маючи рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк