ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/325/20 Номер провадження 22-ц/814/387/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна спільної власності подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Старости Івана Івановича

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову по справі 524/325/20 у якій просив суд зобов`язати ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 6 734 438 грн. 00 коп., які складають вартість нежитлового приміщення стоматологічної клініки-аптеки за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовував тим, що невжиття заходів зустрічного забезпечення утруднить виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду в порядку зустрічного забезпечення грошові кошти в розмірі 6 734 438 грн. 00 коп., що дорівнює вартості нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке є предметом спору - залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Староста І.І. посилаючись на те, що вона є незаконною і необґрунтованою, прийнятою судом без врахування усіх обставин справи та практики Верховного Суду, з порушенням процесуальних норм, які регулюють інститут зустрічного забезпечення, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, щосуд відмовив в зустрічному забезпеченні позову лише у зв`язку із тим, що не знайшов підстав, передбачених ч.2 ст.154 ЦПК України та вважав мотиви про необхідність зустрічного забезпечення, викладені в заяві ОСОБА_1 , недоведеними.

При цьому зазначав, що суд не висловив своєї позиції в частині не застосування права суду з власної ініціативи забезпечити відшкодування збитків ОСОБА_1 , які можуть бути спричинені останньому забезпеченням позову за для забезпечення балансу процесуальних прав між обома сторонами спору та їх рівність під час розгляду даної справи судом.

Вважає, що ненадання доказів ОСОБА_1 щодо існування у позивача намірів розпорядитися майном, не можє бути підставою для відмови у зустрічному забезпеченні. Відмовивши ОСОБА_1 оскаржуваною ухвалою в зустрічному забезпеченні та задовольнивши при цьому заяву ОСОБА_2 про основне забезпечення, суд допустив порушення загальних принципів змагальності та рівності сторін в даному спорі, надавши перевагу аналогічній заяві та аргументам позивача і відхиливши пропорційну заяву та аргументи ОСОБА_1 , що суперечить процесуальній меті забезпечення якої законодавцем було вкладено у зміст інституту зустрічного забезпечення.

Вказує, що матеріальна спроможність позивача виконати зустрічне забезпечення в запропонований ОСОБА_1 спосіб підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене просив ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 грудня 2020 року якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування зустрічного відмовлено скасувати, постановити нову, якою, заяву ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення задовольнити повністю.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 адвоката Лобов М.О., в якому останній просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу, місцевий суд дійшов висновку про відсутність необхідних умов для застосування заходів зустрічного забезпечення, оскільки ОСОБА_2 має зареєстроване в установленому законному порядку місце проживання на території України та майно, яке є предметом поділу між колишнім подружжям. Дій щодо відчуження цього майна під час перебування справи в суді ОСОБА_2 не вчиняв. Аргументи заявника про намір розпоряджатися майном нічим не підтверджені, побоювання що заборона відчуження майна завдасть збитків, не мають реального підгруннтя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 , відсутні обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки ОСОБА_2 має зареєстроване у установленому законом порядку місця проживання на території України та майно, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Частиною 4 ст. 154 ЦПК України передбачено, що зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач, у зв`язку із забезпеченням позову.

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, відсутні обставини, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення. Дане питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Заявником не надано доказів, що вжиті заходи забезпечення позову дійсно можуть спричинити збитки відповідачу, що є підставою для застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність необхідних умов та підстав передбачених ст. 154 ЦПК України для застосування заходів зустрічного забезпечення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала місцевого суду постановлена у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Старости Івана Івановича - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.03.2021р.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду

19.03.2021 Помічник судді О.М. Жолонка