Справа № 127/7371/21
Провадження № 22-ц/801/1525/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 рокуСправа № 127/7371/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Голоти Л.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2021 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Антонюк В.В.,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (далі ПАТ «СГ «ТАС») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 20.07.2020 в м. Вінниця навпроти готелю «Південний Буг», по вул. Кармелюка, 1, сталася ДЬП за участю автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , цивільно - правова відповідальність якого застрахована «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР №7998784 від 06.07.2020.

Водії на місці пригоди заповнили повідомлення про ДТП (європротокол), з яким звернулися до «СГ «ТАС» з метою відшкодування страхового випадку.

Позивач зазначає, що згідно укладеного європротоколу вбачається, що водій - ОСОБА_2 , який керував автомобілем Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , свою вину визнав у повному обсязі про що зазначив у європротоколі. Вартість відновлювального ремонту в цілому становить - 77 920 грн.

В результаті чого, сторони надали відповідачу всі необхідні документи, однак ПАТ «СГ «ТАС» в особі Вінницької дирекції було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Відмова була мотивована тим, що відповідач , на підставі проведеного ним розслідування, вважає, що саме позивач винен у скоєнні ДТП.

В зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до КП «Вінницька спеціалізована Монтажно - експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху», яке надало відповідь, в якій зазначено, хто саме з водіїв повинен був пропустити інший автомобіль, а також які саме дорожні знаки встановлені на даній ділянці дороги. Після чого позивач повторно звернувся до відповідача, однак відповідь з їх юридичного департаменту була така сама, крім того сторона відповідача направила дані документи до аварійного комісара ОСОБА_3 , який дав їм свій окремий висновок, відповідно до якого в діях водія, який у них застрахований, а саме ОСОБА_2 - відсутні порушення правил дорожнього руху.

Позивач звернувся із претензією до генерального директора Моторно - транспортного страхового бюро України, на що листом повідомлено, що МТСБУ не погоджується із діями ПАТ «СГ «ТАС» та наводить підстави свого висновку, одночасно рекомендуючи позивачу звернутися до суду з метою захисту своїх інтересів до суду.

Окрім того, позивач зазначає, що в зв`язку із безпідставним затягуванням та відмовою у виплаті страхового відшкодування згідно Договору та ст. 625 ЦК України, позивач має право не тільки на виплату страхового відшкодування, але й на стягнення пені, збитків від інфляції та 3% річних.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заявлених вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені, збитків від інфляції та 3% річних, позивач посилається на те, що Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, але не пізніше 90 днів зобов`язаний здійснити страхову виплату.

20.07.2020 після ДТП, учасники події відразу повідомили СК «ТАС». Однак, виплати страхового відшкодування так і не відбулось. Загальний розмір страхового відшкодування 50 000 грн.- 2000 грн. франшиза = 48 000 грн. Враховуючи те, що граничний розмір відшкодування по европротоколу становить 50 000 грн., на думку позивача, відповідач має сплатити наступну суму: подія відбулась 20.07.2020, 90 днів закінчуються 19.10.2020, таким чином з 19.10.2020 до 23.03.2021 - 155 днів. Загальна сума заборгованості - 48 000 грн., пеня - 1243,40 грн., 3% річних - 614,65 грн., збитки від інфляції - 2198,40 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач порушує право на одержання відповідної суми страхового відшкодування, яка повністю охоплюється визначеним в страховому полісі розміром страхового відшкодування.

За наведених обставин позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 52 056,45 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому вказує на безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що в діях водія автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 відсутні порушення ПДР, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП, що підтверджується висновками експертними дослідженнями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 52 056, 45 гривень з яких: 48 000 гривень - страхове відшкодування; 1243, 40 гривень - пеня; 614,65 гривень - 3% річних та 2198,40 гривень - збитки від інфляції. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «СГ «ТАС» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення.

В якості основних доводів посилається на те, що судом не взято до уваги ту обставину, що в діях водія автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 відсутні порушення ПДР, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП, що підтверджується висновками експертними дослідженнями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яким суд не дав належної правової оцінки. А відтак судом необґрунтовано стягнуто 48 000,00 грн. страхового відшкодування та збитки , які визначені ст.625 ЦК України , які не були зменшені на суму податку на додану вартість.

На апеляційну скаргу позивач подав письмові пояснення, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.07.2020 в м. Вінниця навпроти готелю «Південний Буг», по вул. Кармелюка, 1, сталася ДТП за участю автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.

Цивільно - правова відповідальність якого застрахована «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР №7998784 від 06.07.2020.

Автомобіль марки Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 , на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 7).

ДТП була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом), з якого слідує, що водій - ОСОБА_2 , який керував автомобілем Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , свою вину визнав у повному обсязі (а.с. 8).

В листі КП «Вінницька спеціалізована Монтажно - експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху» від 02.10.2020 зазначено, що: «виконуючи поворот праворуч з вул. Брацлавської на парковку, яка розташована перед готелем «Південний Буг», транспортний засіб, що здійснює зазначений маневр знаходиться на головній дорозі, якою є вул. Брацлавська і не зобов`язаний надавати перевагу в русі транспортним засобам, які виїжджають на вулицю Брацлавська зі сторони вул. Соборної, для яких встановлений відповідний дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» і нанесена дорожня розмітка 1.13. Тобто пріоритетний проїзд прямо і праворуч (заїзд на паркову біля готелю «Південний Буг») мають транспортні засоби, що рухаються по вул. Брацлавській зі сторони вул. Київської Транспортні засоби, що рухаються з вулиці Соборної на вул. Брацлавську, або заїжджають до парковки біля готелю «Південний Буг» мають надати перевагу у русі зазначеним вище транспортним засобам і в останню чергу виїзд праворуч на вул. Брацлавську можуть здійснювати транспортні засоби, що виїжджають зі стоянки біля гот. «Південний Буг», що забезпечується встановленими на виїзді дорожніми знаками 2.2 «Дати дорогу» і 4.2 «Рух праворуч» (а.с. 17).

З листа ПАТ «СГ «ТАС» вбачається, що відмовлено у виплаті страхового відшкодування, так як направлено дані документи до аварійного комісара ОСОБА_3 , який дав їм свій окремий висновок де в діях водія, який у них застрахований відсутні порушення правил дорожнього руху (а.с. 18).

Відповідно до претензії позивач звернувся до генерального директора Моторно транспортного страхового бюро України (а.с. 19-20), згідно листа якого вбачається, що МТСБУ не погоджується із діями ПАТ «Страхова група «ТАС» детально описує свої підстави і рекомендує ОСОБА_1 звернутися до суду (а.с. 21).

Відповідно до акта №ОУ-0000018 здачі-прийняття робіт позивачу нараховано за ремонт транспортного засобу марки Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 - 77 920 грн. Оплата послуг з ремонту транспортного засобу позивачем підтверджується відповідними чеками № від 27.07.2020, № від 29.07.2020, № від 30.07.2020, № від 31.07.2020, № від 07.09.2020, № від 22.10.2020, № від 05.11.2020, № від 06.11.2020 (а.с. 22-30).

З висновку аварійного комісара від 06.08.2020 слідує, що: «за результатами вивчення обставин події слід зазначити те, що запобігти ускладненню дорожньої обстановки, що і призвело до ДТП, водію автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 достатньо було шляхом дотримання вимог п. 1.3, 1.4, 2.3 б,33.4.1, 10.1, 10.4 ПДР України. В діях водія автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 відсутні порушення ПДР, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП» (а.с. 44-47).

Відповідно до висновку №11204200 від 06.12.2020 автотехнічного експертного дослідження обставин зіткнення автомобілів: «дії водія автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 , пов`язані з неналежним виконанням вимоги п.10.1 та 10.3 ПДР України знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події ДТП та є його необхідною умовою. Встановити наявність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку дії водія автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 з настанням події ДТП не знаходиться можливим у зв`язку з відсутністю необхідного та достатнього об`єму вихідних даних для встановлення наявності або відсутності у його водія технічної можливості запобігти зіткненню» (а.с. 48-51).

Як вбачається із матеріалів справи, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду справи відповідач виплату страхового відшкодування на користь позивача не здійснив.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої, внаслідок вчинення ДТП.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що сторони керуючись п. 33.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» склали Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до цього повідомлення винним у настанні описаної ДТП є ОСОБА_2 (а.с. 8).

Встановлено, що проведено ремонт автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу. Вартість ремонтних робіт відповідно до акту виконаних робіт становить 77 920 грн., яка була сплачена позивачем.(а.с. 22-30).

Сторонами не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди між водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , також факт укладення водієм ОСОБА_2 договору страхування із ПАТ «СГ «ТАС» на момент ДТП.

Згідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП, забезпечений відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «СГ «ТАС», у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем подано всі необхідні документи, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які у повному обсязі містять інформацію про причини та всі відомі обставини за яких було пошкоджено автомобіль ОСОБА_1 , що встановлює дійсну причину та обставину заявленої події.

З урахуванням викладених обставин справи та норм законодавства, на переконання апеляційного суду, подія яка відбулася 20.07.2020 за участю автомобіля марки Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 в м. Вінниця навпроти готелю «Південний Буг», по вул. Кармелюка, 1, є страховим випадком та відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду.

Враховуючи доведеність позивачем розміру завданого йому матеріального збитку та зважаючи на обов`язок ПАТ «СГ «ТАС» цей збиток позивачу відшкодувати згідно умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів вважає, що є обґрунтована вимога позивача щодо стягнення з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 48000,00 грн.

В свою чергу, оскільки ПАТ «СГ «ТАС» порушила обов`язок по сплаті страхового відшкодування у строк, не більший 90 днів з дня подачі заяви про виплату страхового відшкодування, обґрунтованою є і вимога позивача про стягнення з відповідача пені у визначеному ним розмірі - 1243,40 грн., так як згідно ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дія ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюється на відносини щодо виплати страхового відшкодування, тому, зважаючи на те, що ПАТ «СГ «ТАС» прострочило виконання грошового зобов`язання перед позивачем, апеляційний суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення на його користь з відповідача 3% річних у визначеному позивачем розмірі - 614,65 грн. та інфляційних втрат - 2198,40 грн.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що суд першої інстанції не надав оцінку висновку аварійного комісара від 06.08.2020 та висновку №11204200 від 06.12.2020 автотехнічного експертного дослідження, апеляційний суд вказує на таке.

Так, відповідно до висновку №11204200 від 06.12.2020 автотехнічного експертного дослідження обставин зіткнення автомобілів зазначено:

- п.1 абзац 2 «факторів технічного характеру, які перешкоджали водієві автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 виконати належним чином вимоги п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України з наданих на дослідження матеріалів справи не вбачається»;

- п.2 абзац 2 «встановити наявність або відсутність у водія автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 технічної можливості запобігти зіткненню не надається можливим у звязку з відсутністю необхідного та достатнього об`єму вихідних даних»;

- п.3 «дії водія автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 , пов`язані з неналежним виконанням вимоги п.10.1 та 10.3 ПДР України знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події ДТП та є його необхідною умовою. Встановити наявність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку дії водія автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 з настанням події ДТП не знаходиться можливим у зв`язку з відсутністю необхідного та достатнього об`єму вихідних даних для встановлення наявності або відсутності у його водія технічної можливості запобігти зіткненню» (а.с. 48-51).

Вінницький апеляційний суд вважає , що дані висновки не можуть бути правовою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування , і як наслідок підставою для відмови у позові.

Так позивачем були доведені обставини, викладені у його позові та надані належні докази, які є підставою для задоволення його позовних вимог.

Суд першої інстанції хоча і не дав правової оцінки наданим відповідачем документам , а саме висновку аварійного комісара від 06.08.2020 та висновку №11204200 від 06.12.2020 авто технічного експертного дослідження , однак це не вливає на суть і правильність прийнятого судом рішення.

Відтак, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для страхового відшкодування та збитків за ст.625 ЦК України в загальному розмірі 52056,45 грн. З чим погоджується апеляційна інстанція.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення судом страхового відшкодування без зменшення на суму податку на додану вартість, не приймаються судом до уваги, адже страхове відшкодування заявлено позичаєм у межах граничного розміру відшкодування за європротоколом.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому судом вірно було враховано розмір витрат, понесених позивачем за надання йому такої допомоги, час, який було витрачено адвокатом на надання юридичної допомоги, враховано співмірність витрат із складністю справи, наявність договору про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом від 19.01.2021 та дублікат квитанції від 15.02.20201 на суму 4000,00 грн.

Апеляційний суд, звертає увагу на те, що витрати на професійну правничу допомогу документально підтверджені та доведені та заявлені в строки та в порядку, визначеному ЦПК України .

Суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. та не порушив норму ст. 141 ЦПК України.

При цьому відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру таких витрат, хоча не був позбавлений такої можливості.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний розмір витрат про надання правової допомоги є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг і виконаних робіт, ціною позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Позивач надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційна скарга не містить доводів , які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, Вінницький апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 липня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Л.О. Голота