Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Мороз Т.М.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Глушко З.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Артюх А.П.,

секретаря судового засідання - Крейс О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. У позовній заяві вказує, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 21 серпня 1999 року був укладений шлюб, який 01 червня 2020 року було розірвано. Після укладення шлюбу вона та відповідач проживали у АДРЕСА_1 . Даний будинок раніше належав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині кожній. З 17.01.2003 вона була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 .

25 квітня 2000 року відповідач ОСОБА_2 став власником 1/2 частини житлового будинку з господарчими побудовами, отримавши свідоцтво про право власності за заповітом, який за життя склала ОСОБА_3 .

З жовтня 1999 року по січень 2001 року з ними в будинку проживала ОСОБА_4 , яку вони доглядали і яка за життя склала на ОСОБА_2 заповіт на свою 1/2 частину будинку.

Таким чином 12 листопада 2002 року ОСОБА_2 став власником іншої 1/2 частини будинку, отримавши свідоцтво про право власності за заповітом.

За час спільного проживання з відповідачем була проведена реконструкція вищевказаного будинку, з добудовою приміщень кухні та санвузла. Після реконструкції житловий будинок складається з приміщень: коридор «1-1», площею 4,0 кв.м.; санвузол «1-2», площею 6,3 кв.м.; житлова кімната «1-3», площею 10,9 кв.м.; житлова кімната «1-4», площею 11,5 кв.м.; житлова кімната «1-5», площею 20,4 кв.м., кухня «1-6», площею 9,6 кв.м., загальною площею 62,7 кв.м., з них житлова 42,8 кв.м. Після реконструкції загальна площа будинку з 46 кв.м. збільшилася до 62,7 кв.м. Відповідно до висновку оціночно-будівельного дослідження № 12-21 від 16.03.2021 ринкова вартість садиби, розташованої в АДРЕСА_1 до реконструкції житлового будинку становила 95477 грн. Після реконструкції ринкова вартість становить 218264 грн., щодо розподілу житлового будинку згоди між ними не досягнуто. Різниця між вартістю успадкованого майна та вартістю будинку після реконструкції складає 122787 грн., однак питання про поділ спірного майна в добровільному порядку вирішено не було.

Позивач просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності вартість поліпшення будинку в АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь вартість в спільному майні подружжя в сумі 61393,50 грн.

Ухвалою судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 квітня 2021 року провадження по даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 червня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Також від адвоката Артюх А.П. надійшов відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, в якому вона зазначає, що відповідач ОСОБА_2 з позивачем ОСОБА_1 дійшли усної домовленості про поділ майна: відповідач ОСОБА_2 добровільно віддає позивачу ОСОБА_1 загальний легковий пасажирський - В автомобіль марки PEUGEOT PARTNER, 2008 р.в., номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та причіп легковий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 та видав генеральне доручення на ім`я позивача ОСОБА_1 з правом продажу, експлуатації (користування) та ремонтом. 14.11.2019 позивач ОСОБА_1 транспортний засіб та причеп без згоди власника ОСОБА_2 перереєструвала на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачем ОСОБА_1 не доведено істотне збільшення вартості житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1 , з урахуванням чинника вартості ремонтних робіт, трудового і грошового внеску у ремонтні роботи, оскільки ОСОБА_1 , яка під час шлюбу не мала доходу і ніде не працювала. Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що за час спільного проживання з відповідачем ними була проведена реконструкція приміщень: кухні та санвузла є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам права, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст. 364, 367 ЦК України. На підставі вищезазначеного адвокат Артюх А.П. прохала у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій вона не погоджується із відзивом на позовну заяву, оскільки викладенні обставини у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсним обставинам справи.Не погоджується, що вони з відповідачем дійшли добровільної згоди про розподіл майна набутого в період шлюбу. Зазначає, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, а тому з урахуванням конкретних обставин, одній із сторін суд може присудити грошову компенсацію. Крім того під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 відбулося істотне покращення будинку де вони проживали, збільшилась загальна площа приміщень, в зв`язку з чим збільшилася ринкова вартість. Тому прохає задовольнити її позовні вимоги повністю.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Глушко З.В., в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Позивач пояснила, що вселилася в спірний будинок приблизно в 2000 році. Реконструкція будинку була розпочата в 2005 році і ними спільно було проведено газове опалення, добудовано санвузол, кухню та прихожу. Також до будинку добудовано гараж. Реконструкцію будинку робили також за кошти, які отримували від реалізації підсобного господарства, в якому вона безпосередньо брала участь. Оскільки вона не працювала, то фактично всю роботу по домашньому господарству виконувала вона.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Артюх А.П., в судовому засіданні позов не визнали та прохали відмовити в його задоволенні. Відповідач пояснив, що здійснені поліпшення житлового будинку зроблені без відповідних дозволів, є самочинними. Поліпшення житлового будинку здійснювалося за рахунок його коштів, оскільки він працював та мав заробітну плату. Значну частку у здійсненні реконструкції будинку вкладав його батько та брат фізичною працею. Кошти, отримані він реалізації підсобного домашнього господарства в основному витрачалися на постійне лікування позивачки.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.1999 по 01.06.2020 р.

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами загальною площею 46 кв., житловою площею 20,4 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , який набув право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , серії та номер ВАВ № 307345, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3079, виданого 12.11.2002 Кобеляцькою державною нотаріальною контрою; свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер АВК № 346818, зареєстровано в реєстрі за № 1316, виданий 25.04.2000 Кобеляцькою державною нотаріальною конторою (а.с.20-22).

Згідно ч.1 ст. 24 КУпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Оскільки житловий будинок в АДРЕСА_1 набуте відповідачем ОСОБА_2 в порядку спадкування, то він є його особистою приватною власністю.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тягар доказування обставин необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги.

Позивачем в судовому засіданні не надано жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування цих обставин. На обґрунтування своєї участі в реконструкції спірного будинку позивач не надала суду жодних письмових доказів, зокрема первинних документів про придбання будівельних матеріалів, договорів про надання ремонтних послуг тощо.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц.

Крім того судом з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, станом на 04.05.2021, тобто на час розгляду справи в суді, встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами загальною площею 46 кв.м, житловою площею 20,4 кв.м. Тобто на час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_2 не є власником реконструйованого будинку загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Судом встановлено, що реконструкція будинку, що являє собою добудову санвузла, кухні та прихожі призвела до збільшення загальної площі будинку і внаслідок цих дій будинок втратив тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Оскільки право власності на реконструйований будинок за ОСОБА_2 не визнано, то суд вважає, що ця реконструкція будинку проведена без отримання відповідних дозволів та з порушенням встановленого порядку, і є самочинною та такою, що не призводить до виникнення право власності на неї, а тому не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності.

Висновок експерта №12-21 за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження садиби від 16.08.2021 не береться судом до уваги, оскільки позивачем не надано доказів щодо участі у поліпшенні спірного будинку. Крім того, даний висновок складено лише на підставі документів, а не безпосереднього внутрішнього обстеження будинку.

Судом також не береться до уваги пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які пояснили, що позивач брала участь у здійсненні реконструкції будинку та веденню домашнього господарства, оскільки даний факт не може бути підтверджений лише показаннями свідків.

Оскільки спірний будинок був набутий відповідачем у власність в порядку спадкування, фактично збільшення вартості спірного житлового будинку не відбулося, оскільки до будинку були здійснені самочинні добудови, враховуючи, що позивач не довів суду свою участь у поліпшенні спірного будинку, внаслідок чого його вартість значно збільшилася, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові - на позивача, то вимога щодо стягнення судових витрат з відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кобеляцького районного суду Полтавської області.

Суддя