№ 336/3983/18
№ 2/336/88/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Жупанової І.Б.

секретаря судового засідання Палубінської К.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 (Відповідач 1), ОСОБА_4 (Відповідач 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Позивача в інтересах та від імені ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом, який в подальшому був уточнений.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.04.2008 року між Позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №1065-ф, на підставі якого останній був наданий кредит в сумі 304 000 грн. із сплатою 16% річних за користування кредитом на споживчі потреби терміном повернення не пізніше 06.04.2018 року.

В якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір від 09.04.2008 року№1Z/1061-ф, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Бургазли І.І., реєстровий № 5419, згідно з яким в іпотеку позивачу була надана нерухомість, а саме: чотирикімнатна квартира, зазначена на плані під літерою «А», та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою «К», гараж під літерою «Д», погріб з шийкою - під літерою «пг», сарай - під літерою «Л», навіс під літерою «М», душ під літерою «Н», вбиральня під літерою «Н1», навіс під літерою «X», вольєр - під літерою «Ф», ворота №8, хвіртка №9, паркан, №12, паркан №14, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма. Квартира має загальну площу91,7 кв.м, житлову площу 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 22621061.

Предмет іпотеки передається разом з усіма приналежностями, які є на теперішній час та які можуть виникнути в майбутньому.

Свої зобов`язання за Кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом.

Станом на 16.07.2018 року заборгованість становить 545 057, 99 грн., з них:

-заборгованість за кредитом - 304 000,00 грн.,

-заборгованість за відсотками - 8 193,37 грн.,

-пеня за прострочення відсотків - 2 438,48 грн.,

-пеня за прострочення кредиту - 90 475,40 грн.,

-заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту 738,08 грн.,

-заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту - 27 384,99 грн.,

-сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції складає 111 827,67 грн..

У відповідності до свідоцтва про смерть від 06.09.2011р. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.07.2016р. предмет іпотеки зареєстрований за ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, Відповідачі, до яких перейшло право власності на предмет іпотеки в порядку спадкування, набули статус іпотекодавців за іпотечним договором №1Z/1061-ф від 09.04.2008 р., мають всі права і несуть всі обов`язки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки, незалежно від того, чи доведена до їх відома інформація про обтяження майна іпотекою.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

На підставі чого представник Позивача просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.04.2008 року№1Z/1061-ф, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. 09.04.2008 р., реєстровий №5419, а саме: чотирикімнатну квартиру, зазначену на плані під літерою «А», та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою «К», гараж під літерою «Д», погріб з шийкою під літерою «пг», сарай - під літерою «Л», навіс під літерою «М», душ під літерою «Н», вбиральня під літерою «Н1», навіс під літерою «X», вольєр - під літерою «Ф», ворота №8, хвіртка №9, паркан №14, паркан №12, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма, загальною площею 91,7 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління AT «Ощадбанк» для погашення боргових зобов`язань ОСОБА_3 за Кредитним договором №1065-ф від 09.04.2008 р. в сумі 545 0 57 грн. 99 коп., шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, встановленої ст.41 Закону України «Про іпотеку», з визначенням початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі, оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. А також, виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , знявши їх з реєстраційного обліку у Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року закрито провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено, а ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно автоматизованого розподілу справу передано у провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Жупанової І.Б..

17.09.2018 року від представника Відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Відповідач 1 заперечує проти задоволення позову, вважає за необхідне зазначити про наступне: Позивач не звертався до ОСОБА_3 з вимогою про сплату одноразового платежу, домовленість між ОСОБА_3 та Позивачем про інший порядок задоволення вимог кредитора відсутня в тому числі з причини відсутності відповідної вимоги позивача (кредитора).

Таким чином, вимога Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставною та передчасною з огляду на відсутність відмови Відповідача 1 від сплати одноразового платежу в силу незаявленої вимоги Позивача.

Окремо зазначає, що позивачем пропущено строк на пред`явлення вимоги до ОСОБА_3 , так як відповідно до тексту позовної заяви позивачу відомо про відкриття спадщини в`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (спадкодавця відповідачів) станом на 2012 рік.

Також зазначає про безпідставність вимог Позивача щодо погашення суми заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно з огляду на наступне.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має обмежувальний характер, в силу обов`язку спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи вищевказане вимога про застосування процедури продажу з визначенням початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна є безпідставними та неправомірним з огляду на обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги в межах вартості майна, одержаного у спадщину, тобто фактично оціненого станом на її отримання.

Таким чином ОСОБА_3 вважає, що Позивачем порушено норми ст. 175 Цивільного процесуального Кодексу України з огляду на невизначеність позивачем в її тексті змісту позовних вимог щодо кожного з Відповідачів.

22.10.2018 року від представника Позивача ПАТ «Ощадбанк» до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважають позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Свою відповідь мотивували тим, що відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З викладеного вбачається, що Відповідачі набули статус іпотекодавців відповідають за зобов`язаннями за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, які існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки.

Також, Позивач звертає увагу суду, що положеннями частини першої статті Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачу його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми і грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» Верховний Суд України дійшов правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закон України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (Відповідна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України 27.05.2015 року у справі № 6-61 цс15, яка в силу ч.4 ст.263 ЦПК України враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права).

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої ст.38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстави оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (Відповідна правова позиція викладенні Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 р. у справі № 6-1205цс15).

Банк вважає, що строк для захисту прав та законних інтересів не пропущений з огляду на те, що у відповідності до положень Цивільного кодексу України Банком на адресу П`ятої державної нотаріальної контори була направлена вимога 01.02.2012 року до спадкоємців ОСОБА_7 з вимогою сплатити заборгованість за кредитом.

Але спадкоємцями не були вжиті заходи щодо погашення заборгованості за кредитом, що спонукало Банк звернутися до суду за захистом порушених прав та законних інтересів. Крім того, ОСОБА_3 є позичальником за кредитним договором була обізнана про необхідність виконати зобов`язання.

30.10.2018 року до суду від представника Відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких Відповідач 1 заперечує твердження Позивача про те, що повідомлення спадкоємців шляхом надання претензії нотаріусу за місцем відкриття спадщини є достатньою правовою підставою вважати повідомленим про таку претензію самих спадкоємців. Вимога Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставною та передчасною з огляду на відсутність відмови Відповідача 1 від сплати одноразового платежу в силу незаявленої вимоги Позивача.

17.10.2019 року від Відповідача 2 ОСОБА_4 надійшло клопотання про залучення третьої особи, яке мотивоване тим, що він вважає за необхідне захистити своє право власності на земельну ділянку, яка не може бути відчужена разом з будинком без належного виділення часки у праві власності на нерухоме майно.

Згідно державного акту на право власності від 20.05.2009 року на земельну ділянку серія ЯЗ № 220917 померлий ОСОБА_7 був власником земельної ділянки площею 0,0942 га, частка у спільній власності складає 35,99% для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яка також є спадковим майном і не повинна відчужуватися без будинку, тому позивач фактично отримує майно, яке значно перевищуватиме суму заборгованості по кредиту і тим самим позбавляє ОСОБА_4 реалізувати своє право власності на земельну ділянку, як спадкоємця та взагалі права власності на неї.

Станом на 11.10.2019 року згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку співвласником вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером :07:079:0046 є Запорізька міська рада, якій належить 64,01% частки у спільній власності. |

ОСОБА_7 отримав право власності на частку земельної ділянки шляхом виділення в натурі, згідно судового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2008 року по справі № 2-444/2008 в якому було визначено порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_7 , що відповідає його частині 36/100, виділено в користування ОСОБА_5 земельну ділянку, що відповідає його частці у спільній влдасності - 34/100, виділено в користування ОСОБА_6 земельна ділянка, що відповідає її 30/100 частині (з урахуванням визначеного порядку користування земельною ділянкою з урахуванням самовільно зайнятої співвласниками землі).

Тому залучення у якості третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є також необхідною умовою для встановлення дійсних обставин по справі, тому що рішення суду може вплинути на права та обов`язки третіх осіб.

ОСОБА_4 вважає за необхідне долучити до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, Запорізьку міську раду, як співвласника частки земельної ділянки, яка буде відчужена шляхом реалізації, без згоди органу влади, разом із будинком, що знаходиться у іпотеці. Разом з клопотанням надійшло клопотання про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 18.10.2019 року задоволено клопотання про витребування з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії матеріалів спадкової справи №790-2011, заведеної після смерті ОСОБА_7 ..

Ухвалою суду від 18.11.2019 року задоволено клопотання Відповідача ОСОБА_4 та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізьку міську раду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також витребувано з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 ..

17.02.2020 року представником Відповідачів ОСОБА_2 до суду було надано клопотання про витребування спадкових справ з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори заведених після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 19.02.2020 року задоволено клопотання про витребування з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином завірених копій спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також з Відділу ДРАЦС у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Дніпро) копії актових записів про смерть ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

В судовому засіданні представник Позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадний банк» Іванісов В.С. наполягав на задоволенні уточненої позовної заяви. Додатково пояснив, що в примусовому порядку за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2019 стягується заборгованість за кредитним договором № 1065-ф від 09.04.2008 року з відповідачки ОСОБА_3 . Наразі йому невідомо який розмір заборгованості стягнуто за рішенням суду в примусовому порядку на виконання договору. Оціночну вартість майна буде визначено на стадії виконавчого провадження

Представник Відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначив, що позивачем не конкретизований розмір позовних вимог до Відповідача ОСОБА_4 , адже частка його майна не визначена. Також вважає, що банк бажає здійснити подвійне стягнення. Зазначає, що Відповідачкою в добровільному порядку вносяться платежі на погашення заборгованості, а також ОСОБА_3 було передано інший об`єкт нерухомого майна для реалізації в рахунок погашення заборгованості. Тобто Позивачем не визначено співмірність позовних вимог, не взято до уваги те, що по виконавчому провадженню здійснюються виконавчі дії, не враховано, загальну суму погашення за заборгованістю. Також представник Відповідачів зазначив, що правовстановлюючим документом на предмет іпотеки є рішення суду від 2008 року, відомості щодо об`єкту нерухомості в якому відрізняються від відомостей, зазначених в витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.04.2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 , було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 1065-Ф (далі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 304000,00 грн., надання кредиту здійснюється окремими частинами(траншами) за відновлювальною кредитною лінією, відкритою на строк 24 місяця до квітня 2010 року, а ОСОБА_3 зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 16% річних і виконати свої зобов`язання згідно з Договором у повному обсязі з остаточним терміном повернення кредиту 06.04.2018.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк чи інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Зобов`язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Принцип повернення, строковості, та оплатності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом і з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Під час розгляду цієї справи судом, Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 20 лютого 2019 року по справі № 336/3985/18 було частково задоволено позов Банку та стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадний банк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1065-ф від 09.04.2008 року у сумі 493 887 грн. 22 коп., з яких заборгованість за кредитом у сумі 304 000 грн., заборгованість за відсотками 8 193 грн. 37 коп., пеня за прострочення відсотків 2 438 грн. 48 коп., пеня за прострочення кредиту 84 558 грн. 32 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту 738 грн. 08 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту 14294 грн. 38 коп., сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції 79 664 грн. 59 коп. В стягненні заборгованості в сумі 51 170 грн. 77 коп. цим рішенням було відмовлено, з них пеня за прострочення кредиту 5 917 грн. 08 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту 13 090 грн. 61 коп., сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції 32 163 грн. 08 коп.

У відповідності до п.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт надання кредиту та порушення умов виконання зобов`язання за кредитом підтверджується Рішенням суду, яке набрало законної сили.

Судом приймаються суми заборгованості, які встановлені вказаним судовим рішенням, що набуло чинності, а не суми, що зазначаються Позивачем в даному позові.

Дане судове рішення по стягненню заборгованості по кредиту знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Запорізької області Сколибог О.С., постанова про відкриття виконавчого провадження № 5920 від 27.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь відповідача заборгованості за кредитом у сумі 493887,22 грн., також вже стягнено з боржника основної винагороду приватного виконавця у розмірі 10% суми 49387, 22 грн.

ОСОБА_3 в межах цього виконавчого провадження сплачує заборгованість на виконання рішення, на підтвердження чого суду надано копії квитанцій про погашення заборгованості на підставі рішення суду по справі 336/3985/18, а також передала інше нерухоме майно житловий будинок, який знаходиться АДРЕСА_3 та земельну ділянку під ним площею 0,25 га кадастровий номер :01:001:0183 на реалізацію на виконання рішення. Отже ОСОБА_3 фактично повертаються кошти по стягненню заборгованості по кредиту.

Доводи Відповідача 1 про те, що пред`явленням позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності рішення про стягнення заборгованості, позивач вчиняє подвійне стягнення судом не приймаються, як помилкові, виходячи з такого.

За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

Також відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закону про іпотеку), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку).

Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.

Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 22-ц/796/716/2014 (провадження № 6-1080цс15) та від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13 (провадження № 3-71гс14).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 33 Закону про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При оцінці доводів Відповідача 1 судом врахована практика Великої Палати Верховного Суду України, який в своїй постанові від 19.05.2020 № 361/7543/17 зазначив, що під час виконання судового рішення про стягнення з боржника грошової суми в інтересах іпотекодержателя у межах виконавчого провадження звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з урахуванням відповідних норм Закону України «Про іпотеку» та статті 572 ЦК України, зокрема з урахуванням права стягувача, який є іпотекодержателем, одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки переважне перед іншими стягувачами.

Зазначене співвідноситься із положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Позицію Відповідачів щодо пропуску Позивачем строку звернення до Відповідачів спадкоємців іпотекодавця з даною вимогою суд вважає хибною з огляду на те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Такого висновку дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у складі в Постанові від 17 лютого 2016 року, справа № 6-31цс16.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором, 09.04.2008 року між Банком та ОСОБА_7 , який доводився Відповідачу 1 чоловіком, а Відповідачу 2 батьком, укладено Договір іпотеки.

Згідно з п. 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: чотирикімнатна квартира, зазначена на плані під літерою «А», та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою «К», гараж під літерою «Д», погріб з шийкою - під літерою «пг», сарай - під літерою «Л», навіс під літерою «М», душ під літерою «Н», вбиральня під літерою «Н1», навіс під літерою «X», вольєр - під літерою «Ф», ворота №8, хвіртка №9, паркан, №12, паркан №14, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма. Квартира має загальну 91,7 кв.м, житлову площу 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується рішенням суду, справа №2-444/2008, прийнятим 08 лютого 2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане 24 березня 2008 року Оредним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №18216877, витягом з реєстру права власності на нерухоме майно, видане 24 березня 2008 року Оредним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №18217087.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , на підтвердження чого суду надана копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 06.09.2011 року.

П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №790-2011 після смерті ОСОБА_7 .

Відповідно до копії спадкової справи 25 жовтня 2011 р. до нотаріуса з заявою звернулася ОСОБА_3 , дружина померлого та повідомила також про інших спадкоємців ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син померлого) та ОСОБА_8 , 1939 р.н., (батько померлого), які мешкають за адресою: АДРЕСА_4 .

Заявою від 24.01.2012р. ОСОБА_8 від спадщини відмовився на користь ОСОБА_3 .

У відповідності до актового запису про смерть № 6011 від 25.10.2012 року ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Судом встановлено, що відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_5 , власниками будинку на праві спільної часткової власності є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , сума часток яких дорівнює1/1.

Відповідно до відповіді з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.03.2020 року за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_5 виявлено три актові записи, а відносно ОСОБА_6 актового запису про смерть не виявлено.

Також на виконання ухвали суду від 19.02.2020 року від П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи №137 за 2016 рік, яка була заведена після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 .

Зі спадкової справи №137 за 2016 рік судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, до якого входить 63/100 частки домоволодіння АДРЕСА_5 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_9 , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а також ОСОБА_10 (дружина померлого), ОСОБА_11 (син померлого), які від прийняття спадщини відмовились на користь ОСОБА_9 .

Також в матеріалах вказаної спадкової справи знаходиться витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90988031 від 03.07.2017 відповідно до якою домоволодіння за адресою АДРЕСА_5 на праві приватної власності розміром частки 63/100 належить ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №241420713 від 11.10.2017 домоволодіння за адресою АДРЕСА_5 на праві приватної власності розміром частки 8/100 належить ОСОБА_12 .

Згідно з копією договору дарування частки домоволодіння від 14.12.2013 року зареєстрованого за № 14616, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Запорізької області І.І.Вовк, ОСОБА_12 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_13 прийняла 8/100 часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_5 загальною площею 46,2 кв.м.

А також з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №241420713 від 11.10.2017 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_5 знаходиться квартира на праві приватної власності, яка належить ОСОБА_7 частка власності якої є 1/1, підставою виникнення якої є рішення суду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №2-444/2008 від 08.02.2008 року.

Зазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя №2-444/2008 від 08.02.2008 року, судом встановлено, що за зазначеною поштовою адресою АДРЕСА_5 знаходитьсся об`єкт нерухомості, що належить кільком особам на праві спільної часткової власності, з яких ОСОБА_7 належить не 1/1, як зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а 29/100 частин зазначеного домоволодіння, виходячи з наступного.

З аналізу формулювання резолютивної частини рішення вбачається, що ним не припинялося право спільной часткової власності на домоволодіння за зазначеною адресою в розумінні ст. 364 ЦК України, а, навпаки, ним були змінені розміри часток співвласників у спільній частковій власності з визнанням права власності на них, зокрема, ОСОБА_7 до вказаного рішення суду належало 53/100 частки, а судом визнано за ним право власності на 29/100 частки. За змістом рішення було виділено в натурі ОСОБА_7 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746/747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнано за ним право власності на 29/100 частини домоволодіння АДРЕСА_5 , а саме на: в основній частині жилого будинку «А» приміщення 1-5 площею 15,6 кв.м., 1-6 площею 13,0 кв.м., загальною площею 28, 6 кв.м., на суму 8955 грн., яке судовим експертом умовно названо квартирою АДРЕСА_6 , а також жила прибудова «А-1» на суму 21072 грн., по надвірним прибудовам: прибудова «а» на суму 24922 грн., тамбур «а-6» на суму 2454 грн., літня кухня «К» на суму 13804 грн., гараж «Д» на суму 20801 грн., оглядова яма на суму 261 грн., погріб з шийкою «пг» на суму 324 грн., сарай «Л» на суму 3756 грн., навіс «М» на суму 1119 грн., душ «Н» на суму 408 грн., вбиральня «Н-1» на суму 408 грн., поріг до «а-6» на суму 71 грн., навіс «Х» на суму 313 грн., вольєр «Ф» на суму 2237 грн., ворота № 8 на суму 762 грн., хвіртка № 9 на суму 129 грн., паркан № НОМЕР_2 на суму 802 грн., паркан № НОМЕР_3 на суму 5449 грн., паркан № НОМЕР_4 на суму 221 грн., замощення «ІІ» на суму 2621 грн., загальна вартість по надвірним прибудовам складає 81295 грн. Таким чином загальна вартість будівель та споруд, запропонована позивачу складає 111322 грн., що на 93205 грн. менше, ніж необхідно. При цьому ані в рішенні суду, ані в жодних документах, що надані сторонами суду не міститься зміни поштової адреси об`єкта нерухомості в частині зазначення в ньому квартири АДРЕСА_6 .

Цим же рішенням було виділено в натурі ОСОБА_5 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746/747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнати за ним право власності на 63/100 частини домоволодіння АДРЕСА_5 , а саме на: в основній частині жилого будинку «А» приміщення 2-6 площею 17,2 кв.м., 2-7 площею 14,9 кв.м., загальною площею 32,1 кв.м., на суму 10050 грн., жилу прибудову «А-2» на суму 53405 грн., жилу прибудову «А-3-2» на суму 144008 грн., по надвірним прибудовам : недодобудовану прибудову «а-7» на суму 1350 грн., погріб під «А-3-2» літ «ПГ-1» на суму 1499 грн., прибудову «а-1» на суму 2155 грн., прибудову «а-3» на суму 1564 грн., гараж «О» на суму 11871 грн., оглядову яму до «О» на суму 294 грн., вбиральню «С» на суму 2349 грн., душ «Т» на суму 1781 грн., сарай «Р» на суму 10942 грн., поріг до «Р» на суму 63 грн., навіс «У» на суму 443 грн., козирок до «Р» на суму 143 грн., ворота № 7 на суму 1012 грн., водопровід № 5 на суму 20 грн., паркан № НОМЕР_5 на суму 1378 грн., паркан № 1 на суму 203 грн., загальна вартість по надвірним прибудовам складає 37067 грн. Таким чином загальна вартість будов та споруд, запропонована відповідачу ОСОБА_5 складає 244530 грн., що на 113324 грн. більше, ніж необхідно.

Було також виділено в натурі ОСОБА_6 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746/747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнано за ним право власності на 8/100 частини домоволодіння АДРЕСА_5 , а саме на: жилий будинок «Б» на суму 14419 грн., по надвірним прибудовам : прибудову «б» на суму 3599 грн., прибудову «б-1» на суму 4326 грн., літню кухню «В» на суму 4093 грн., замощення «І» на суму 1235 грн., паркан № 2 на суму 2269 грн., водопровід № 6 на суму 107 грн.. загальна вартість по надвірним прибудовам складає 15629 грн. Таким чином загальна вартість будов та споруд, запропонована відповідачці ОСОБА_6 складає 30048 грн., що на 20119 грн. менше, ніж необхідно.

Аналізуючі зазначене судове рішення, яке є правовстановлюючим документом, яким визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_5 на праві спільної часткової власності за ОСОБА_7 на 29/100 частки, ОСОБА_5 на 63/100 частки, та за ОСОБА_6 на 8/100 частки, та проведену на його підставі державну реєстрацію прав власності за вказаними особами, судом встановлено, що вона відбулася з порушеннями в частині реєстрації права власності за ОСОБА_7 , за яким з посиланням на підставу реєстрації права власності на рішення суду справа № 2-444/2008 від 08.02.2008 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - "квартиру" в 1/1 частині, а за іншими співвласниками за цим же рішенням суду зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості "домоволодіння" відповідно на 63/100 і на 8/100 часток.

За ОСОБА_7 було визнано право власності на 29/100 частини вказаного домоволодіння, ця частка не змінювалась після рішення суду, а перелік приміщень, що йому виділені, названі в іпотечному договорі квартирою АДРЕСА_6 , яка і є предметом іпотеки за іпотечним договором, а фактично і юридично відповідно з правовстановлюючим документом - рішенням суду, є складовими 29/100 частки майна "домоволодіння", що перебуває і перебувало у спільній частковій власності декількох осіб, а не окремо виділеним майном на праві приватної власності, як 1/1 частки майна.

Виходячи з цього суд приймає за належний і допустимий єдиний наявний доказ набуття права власності на об`єкт нерухомості ОСОБА_7 - рішення суду, і вважає, що предметом договору іпотеки фактично і юридично є нерухоме майно, яке не належало одноособово іпотекодавцю ОСОБА_7 , а належало на час укладення іпотечного договору на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , а на час розгляду справи належить їх правонаступникам і спадкоємцям: після смерті ОСОБА_7 - Відповідачу 1 ОСОБА_3 та Відповідачу 2 ОСОБА_4 ; після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , що прийняв після нього спадщину; та ОСОБА_13 , який отримав у дар 8/100 частки домоволодіння.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Статтею 355 Цивільного Кодексу України визначено, що майно, що с у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною другою цієї ж статті передбачено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядження частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Стаття 578 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути, серед іншого, нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Водночас, Верховний Суд України, дійшовши таких правових висновків у зазначених справах, не відступав від правового висновку, викладеного у раніше прийнятій постанові від 23 травня 2012 року у справі № 6-37цс12, у якому зазначив, що відповідно до статті 578 ЦК України, а також спеціальної норми - частини другої статті 6 Закону № 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і недодержання вимог цієї норми відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Тобто якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Таких вимог заявлено не було, суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог.

Разм з тим, оскільки судом встановлено, що рішенням суду, на підставі якого була проведена реєстрація прав учасників спільної часткової власності, незважаючи на те, що воно містить в резолютивній частині зазначення про виділ в натурі майна, ним визнається право власності цих учасників, в тому числі ОСОБА_7 за кожним на частку в спільному майні, а, відтак, реєстрація права власності за ОСОБА_7 майна, як окремого об`єкта нерухомості, не відповідає змісту рішення суду.

За таких обставин, пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, на який правовстановлюючий документ відсутній, а позовом ставиться під загрозу порушення прав співвласників нерухомого майна, Позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 54 ЦПК України не сповістив осіб, які можуть пред`явити до нього вимоги, про відкриття провадження в справі, не подав до суду заяву про залучення цих осіб до участі в справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, внаслідок чого вони були позбавлені можливості дізнатися про порушення своїх прав, що носить ознаки зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.12,13,81,265,268,352-355 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку» ст.ст. 319, 355, 578, 1222, 1296 ЦК України суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 16.03.2021

Суддя: І.Б. Жупанова