Справа № 161/2358/21
Провадження № 2/444/672/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ ПОВНЕ)

15 липня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Олещук М. М.,

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовує тим, що 03.12.2020 року він надав у позику ОСОБА_2 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., терміном до 08.12.2020 року, про що останній вказав у відповідній розписці. В разі неповернення до 08.12.2020 року відповідач зобов`язався оплатити за кожен день прострочення 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, а саме не повернув позику та не сплатив неустойку за простроченням платежу. Позивач зазначає, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.Так, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У даному випадку, у наданій відповідачем розписці встановлений чіткий строк повернення позики - до 08.12.2020 року, який на час звернення до суду настав.

Позивач також посилається на те, що згідно з визначенням неустойки, що передбачена положеннями статті 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

За умовами укладеного між сторонами договору позики, встановлений розмір неустойки за кожен день прострочення - 10000,00 грн., які за своєю правою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, є пенею, а тому відповідачу за невиконання договору позики нараховано пеню за період з 09.12.2020 року по 04.02.2021 року (58 днів) в сумі 580 000,00 грн.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то 04.02.2021 року він уклав з адвокатом Лукашуком Андрієм Володимировичем договір про надання правової (правничої) допомоги. Додатковою угодою про виплату гонорару за надання правової допомоги від 04.02.2021 року сторони погодили гонорар адвоката в розмірі 10000,00 грн., які оплачено у формі попередньої оплати (авансом). Розрахунок між сторонами підтверджується прибутковим касовим ордером №9 від "04" лютого 2021 року та квитанцією до прибуткового касового ордера №9 від "04" лютого 2021 року. 05 лютого 2021 року між ним та адвокатом підписано акт приймання-передачі наданих послуг.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позикив розмірі 250 000, неустойки в розмірі 580 000 грн. 00 коп., а також просить стягнути судові витрати, які понесені ним при сплаті судового збору в розмірі 8 300,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2021 року позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позикинаправлено за підсудністю до Жовківського районного суду Львівської області (арк. спр. 28).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями в Жовківському районному суду Львівської області для розгляду зазначеної вище справи визначено суддю Олещук М.М.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 23.04.2021 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, здійснено виклик сторін на 24.05.2021 року (арк. 34-35).

24.05.2021 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 15 липня 2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явився. Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукашука А.В. надійшла заява щодо розгляду справи у відсутності представника позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує, позовну заяву підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 про час, дату та місце проведення судового засідання та про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак поштова кореспонденція від відповідача ОСОБА_2 поверталась суду із відміткою: «за відмовою адресата» (арк. спр. 42, 43, 53, 54, 56).

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку.

Оскільки відповідач не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року (справа № 604/1038/16-ц) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року (справа № 466/8648/15) зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 03.12.2020 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 250 тис. гривень, які зобов`язався повернути до 08.12.2020 року. У розписці зазначено, що в разі неповернення до 08.12.2020 року ОСОБА_2 зобов`язується сплатити за кожен день прострочення 10 000 грн. Також зазначено відповідачем, що дана розписка написана добровільно, без будь-якого примусу, значення розписки йому зрозуміле (арк. спр. 9).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1ст.530 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів повернення коштів отриманих в якості позики суду не надано.

Як встановлено із розрахунку позивача, наведеного у позовній заяві станом на 04.02.2021 загальна сума заборгованості за договором позики становить: 250 000 основна сума боргу та пеня (58 днів) 580 000 грн.

З огляду на те, що відповідачем не надано суду відомостей про відсутність заборгованості, не надано іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, суд дійшов висновку про те, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором, умов договору не виконав, кошти не повернув, а тому позов в частині стягнення заборгованості належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, відповідно до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із досліджених судом договору про надання правової допомоги від 04.02.2021р., додаткової угоди про виплату гонорару від 04.02.2021 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 05.02.2021 року, прибуткового касового ордеру від 04.02.2021 року та квитанції встановлено, що позивачем витрачено кошти в сумі 10 000 грн. на правову допомогу у даній справі.

Із дослідженої квитанції від 05.02.2021р., встановлено, що позивачем також сплачено 8300 грн. судового збору при зверненні із даним позовом до суду.

З огляду на наведене, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, вказані суми понесені позивачем на правову допомогу та сплату судового збору підлягають стягнення із відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 250 000 грн. (двісті п`ятдесят тисяч) 00 коп., неустойку у зв`язку з порушенням боржником зобов`язання в розмірі 580 000 (п`ятсот вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при поданні позову до суду судовий збір в розмірі 8300 (вісім тисяч триста) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Жовківським РВ ГМВС України у Львівській області 11.09.2008 року.

Повний текст рішення суду складено 26.07.2021 року.

Суддя: Олещук М. М.