ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/360/21
провадження № 2-з/753/21/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 2 421 839,99 грн., з яких 2 150 866,13 грн. - борг за договором позики, 270 973,86 грн. - 3 % річних від простроченої суми.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з повернення суми позики за договором позики та розпискою від 15 вересня 2016 року.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на:

3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 99 кв.м., жилою площею 57,0 кв.м., ринковою вартістю 3 000 000,00 грн.;

земельну ділянку з кадастровим номером :004:0044, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, с. Волосінь, Макарівського району Київської області, ринковою вартістю 300 000,00 грн.

земельну ділянку з кадастровим номером :004:0045, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, с. Волосінь, Макарівського району Київської області, ринковою вартістю 300 000,00 грн.

земельну ділянку з кадастровим номером :004:0059, площею 0,1799 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, с. Волосінь, Макарівського району Київської області, ринковою вартістю 250 000,00 грн.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що відповідач не виконує перед позивачем боргове зобов`язання, переховується від позивача, прилюдно висловлював намір про виїзд за кордон, вартість належного відповідачу майна є меншою, ніж сума усіх його боргових зобов`язань і на все майно відповідача накладено арешт. Позивач зазначає, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена тим, щоб унеможливити протизаконні дії боржника, щоб він не зник і не ухилявся від виконання рішення суду, а їх невжиття може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 26 січня 2021 року вказану заяву передано для розгляду судді Якусику О.В.

Дослідивши подану заяву, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства забезпечення позову має на меті запобігти ускладненню чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства позивачем до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів того, що відповідач вчиняє реальні дії, спрямовані на зменшення своїх активів, а також доказів на підтвердження того, що в разі невжиття таких заходів існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Позивачем лише висловлено припущення щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду щодо стягнення значних коштів з боржника.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 грудня 2020 року, об`єкти нерухомого майна, на які позивач просить накласти арешт, виступають предметом забезпечення виконання зобов`язань відповідача перед особами (суб`єктами), які не є учасниками цієї справи, або є предметом обтяження у виконавчих провадженнях, відкритих стосовно відповідача.

Зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами :004:0045, :004:0059 є предметами іпотеки за договором іпотеки № 8229 від 29 липня 2008 року, іпотекодержателем яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Накладення арешту на вказані об`єкти може перешкодити реалізації прав іпотекодержателя цього майна, який згідно із абз. 3 ч. 1 ст. 1, ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Також, як свідчать відомості з вказаної вище Інформаційної довідки, на все нерухоме майно, в т.ч. і на земельну ділянку з кадастровим номером :004:0044, у межах суми звернення стягнення з урахуванням винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у сумі 1 651 569 грн., накладено арешт приватним виконавцем Телявським А.М. Предметом обтяження відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві є також квартира АДРЕСА_1 , на яку заявник просить накласти арешт.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про неогрунтованість вимог заявника щодо вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 753/360/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. В. Якусик