РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Мукачево Справа №303/4421/21

2/303/1360/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: (1) Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай»,

(2) ОСОБА_2

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів про стягнення суми шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме:

-з відповідача (1): 130654,03 гривень (в т.ч. 129000,00 гривень страхове відшкодування, 1378,36 гривень пеня та 275,67 3% річних;

-з відповідача (2): 105224,69 гривень (в т.ч. 1000,00 гривень розмір франшизи, 102224,69 гривень матеріальна шкода, 2000,00 гривень витрати за проведення експертизи).

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування за рахунок відповідачів шкоди, пов`язаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки «TOYOTA, RAV 4», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2015 року випуску (надалі - Автомобіль), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП), що мала місце 18 жовтня 2020 року о 10 год. 05 хв. на автодорозі Київ-Чоп 757 км (м.Мукачево). Внаслідок винних дій ОСОБА_2 було завдано шкоди майну позивача, у межах суми 232224,69 грн., що констатовано у звіті №127/20.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України.

Позивач, заяв, клопотань, заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, не подавав.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі відзив на позовну заяву не подали, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловили.

З урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

На підставі постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2021 року, яка набула законної сили 22.01.2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, мали місце «18.10.2020 року, о 10 годині 05 хвилин, на автодорозі Київ-Чоп, 757 км, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом DAF, ТЕ 95 д.н.з. НОМЕР_2 , був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом FORD KUGA д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням громадянина ОСОБА_2 , який зупинився попереду для повороту ліворуч, та якого від удару відкинуло на транспортний засіб TOYOTA PRADO д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням громадянина ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Після чого транспортний засіб DAF, ТЕ 95 д.н.з. НОМЕР_2 допустив зіткнення з Автомобілем під керуванням позивача, який зупинився попереду для повороту ліворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками».

Згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_5 власником Автомобіля є ОСОБА_1 .

Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В межах розгляду даної судової справи, позивач просить стягнути з відповідачів шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, внаслідок скоєння винною особою дорожньо-транспортної пригоди.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України .

За змістом п. 8 частини другої ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Із спірних правовідносин вбачається, що такі є деліктними та поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На практичну реалізацію положень ст. 1166 Цивільного кодексу України спрямовані і приписи п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якими передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Частиною четвертою ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц зроблено висновок, відносно того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (в даному випадку товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай») на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника (в даному випадку ОСОБА_2 ), який завдав шкоди (поліс №200197521, а.с. 18).

Фактичні дані по справі свідчать про те, що на момент вчинення ДТП у винної особи був у наявності дійсний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200197521, виданий Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай» (а.с. 18). Сума страхового відшкодування за шкоду завдану майну складає 130000,00 грн., з франшизою у розмірі 1000,00 грн.

Приймаючи до уваги такі фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з приписами п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до підпункту 31.1.4 пункту 31.1 статті 31 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

В свою чергу страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1 статті 31 Закону). Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 статті 34 Закону).

Згідно з пунктом 34.3 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Наявні в матеріалах цивільної справи докази, а саме заява від 25.01.2021 свідчить про те, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача (1) з вимогою про виплату страхового відшкодування (а.с. 49).

В свою чергу, відповідач (1) не виконав покладених на нього статтею 34 Закону обов`язків (не розпочав розслідування страхового випадку та не направив свого представника для визначення розміру збитків), а також відмови у виплаті страхового відшкодування не надав.

Тому, ОСОБА_1 , для визначення розміру вартості збитків, заподіяних власнику Автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, звернулася до суб`єкта оціночної діяльності.

Так, згідно з даними Звіту №127/20 про оцінку Автомобіля від 03.11.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля станом на 18 жовтня 2020 року складає 232224,69 гривень.

Даний висновок про вартість не оскаржено та не спростовано.

Також, згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, з відповідача (1), як страховика ОСОБА_2 , з вини якого позивачу було завдано майнової шкоди, підлягає стягненню сума 129000,00 гривень (130000,00 гривень (ліміт) 1000,00 гривень (розмір франшизи)).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 625 ЦК України.

Згідно з п. 36.2. статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2021 позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування, тобто в строк до 25.04.2021 відповідач (1) мав прийняти рішення у відповідності до ст. 36 Закону.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів прийнятого відповідачем (1) рішення, не подання останнім будь-яких даних щодо суті спору, відповідач (1) є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 26.04.2021.

На підставі викладеного, з відповідача (1) підлягає стягненню також сума 275,67 грн 3% річних та 1378,36 грн інфляційніх витрат.

Таким чином, з відповідача (1) підлягає стягненню сума 130654,03 гривень.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача (2) 105224,69 гривень, суд зазначає наступне.

Як вказано вище, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №200197521 відповідальність відповідача (2) застрахована, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, завдану майну складає 130000,00 грн.

Згідно з даними Звіту №127/20 про оцінку Автомобіля від 03.11.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля станом на 18 жовтня 2020 року складає 232224,69 гривень

Будь-яких доказів, які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності звіту суб`єкта оціночної діяльності чи доказів пов`язаних з недостатньою професійною кваліфікацією оцінювача, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення.

У зв`язку із стягненням з відповідача (1) в межах розгляду даної справи, суми 129000,00 гривень страхового відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування, шкоди, завданої ДТП, ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і стягнутою страховою виплатою, тобто 103224,69 гривень (232224,69-129000,00).

На підставі частин першої, другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів слід стягнути суму 2358,79 грн. судового збору та 2000,00 гривень витрат, пов`язаних із залученням експерта.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задоволити.

2. Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай.» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 130654,03 грн. (сто тридцять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні 03 копійки) (в т.ч.: 129000,00 гривень страхове відшкодування , 1378,36 гривень пеня, 275,67 гривень 3% річних) та 1179,39 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 105224,69 грн. (сто п`ять тисяч двісті двадцять чотири гривні 69 копійок) (в т.ч.: 102224,69 гривень матеріальна шкода, 1000,00 гривень розмір франшизи, 2000,00 гривень витрати на залучення експерта) та 1179,39 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

6. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідачі: (1) Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай» (04210 м.Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд.4 корпус 6А, )

(2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя В.В. Кость