Справа № 932/5055/20
Провадження № 2/932/3208/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 46967,17 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05.04.2011 року, з метою отримання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 звернулась до позивача із заявою № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року Сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84,0 % - для картки «Універсальна голд». Позивачу було відкрито кредитний рахунок та надано кредитну картку з кредитним лімітом, який був в подальшому збільшено до 44975,87 грн. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 46967,17 грн., яка складається з:

- заборгованості за простроченим тілом кредита 2388,58 грн.;

- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст 625 858,20 грн.;

- нарахованої пені 41007,67 грн.;

- штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штрафу (процентна складова) 2212,72 грн.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.02.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, що підтверджується поштовим повідомлення від 11.06.2021 року, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між сторонами 05.04.2011 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: заява позичальника від 05.04.2011 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт.

Відповідач, на думку позивача, неналежно виконує свої зобов`язання, і у нього перед позивачем, станом на 31.03.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 46967,17 грн., яка складається з:

- заборгованості за простроченим тілом кредита 2388,58 грн.;

- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст 625 858,20 грн.;

- нарахованої пені 41007,67 грн.;

- штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штрафу (процентна складова) 2212,72 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву від 05.04.2011 року про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором, витяг з умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить суми кредиту, чи кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки, даних про видачу кредитної картки та строку дії такої картки. Анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника. Крім цього, до банківських послуг, окрім надання коштів у платне користування, відноситься і цілий перелік інших видів послуг, не пов`язаних із наданням банком у тимчасове, платне користування грошових коштів фізичним особам, як позичальникам. Так, у відповідній графі про намір клієнта скористуватись певною банківською послугою, відповідачем обрано вид платіжної картки, яку вона бажає отримати, як споживач банківських послуг, а саме: пенсійну картку, зберкнижку (депозит).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 05.04.2011 року, оскільки анкета-заява, що містить підпис відповідача про ознайомлення її з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, не містить зазначений кредитний ліміт, а містить інформацію про те, що відповідач прохала видати їй пенсійну картку, зберкнижку (депозит), а не кредитну картку. Ця заява не містить інформації про те, що з відповідачем погоджено умови кредитного договору, зокрема, строк кредитування, розмір кредиту, розмір відсотків за користування кредитом, тобто матеріали справи не містять доказів погодження сторонами істотних умов кредитного договору, вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника. Позивачем, як кредитором, суду не надано будь-якої довідки, що підтверджує факт встановлення кредитного ліміту та видачі відповідачу саме кредитної картки.

Долучений до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», передбачає чотири види Тарифів в залежності від типу кредитної картки: «Універсальна - 30 днів пільгового періоду», «Універсальна - 55 днів пільгового періоду», «Універсальна - Contract», «Універсальна - Gold». Кожен вид кредитної картки передбачає різний пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів. Тому даний доказ не доводить факту погодження сторонами істотних умов кредитного договору через свою неоднозначність.

Крім того, наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містить підпису відповідача, а тому його не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідачки із вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207, 1055 ЦК України.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи, на момент отримання їх відповідачем, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено і постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тобто в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) у період часу з 2011 по 2020 роки неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Так, у постанові від 03 липня 2019 року, у справі № 14-131цс19, Верховним Судом сформульовано аналогічну правову позицію про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил, викладених у частині першій статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як з моменту виникнення спірних правовідносин так і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Внаслідок цього, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих суду доказів про конкретні, запропоновані відповідачу, Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Надані позивачем докази на обґрунтування своїх позовних вимог позбавляють суд не тільки можливості з`ясувати із якими саме тарифами погодилась позичальниця та перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості, а й взагалі перевірити сам факт укладання кредитного договору від 05.04.2011 року, та розмір наданого відповідачу кредиту, через відсутність доказів встановлення кредитного ліміту, зарахування на картковий рахунок кредитних коштів, а також документальних доказів волевиявлення відповідача на споживання банківської послуги у вигляді фінансового кредиту.

Суд, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що вони не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів у вказаній позивачем сумі та не вказують на умови, на яких укладено кредитний договір.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Внаслідок недоведеності факту укладення кредитного договору через неконкретність документів, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», що спрямовані на захист права кредитора, задоволенню не підлягають. Не можуть бути задоволеними і вимоги АТ КБ «Приватбанк» щодо повернення суми наданих кредитних коштів, оскільки факт надання кредитних коштів або кредитної картки із встановленим кредитним лімітом, використання встановленого кредитного ліміту відповідачем, не доводиться наданими позивачем доказами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя В.В. Куцевол