РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/3586/19

Провадження № 22-ц/4815/98/21

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Кушнір М.В.

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічний позов про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ТОВ "Автокредит Плюс" звернулось до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на непогашення відповідачем боргу за договором фінансового лізингу, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 485 049 грн. 65 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 7 275 грн. 74 коп.

29 жовтня 2019 року представник відповідача адвокат Курило Р.М. подав зустрічну позовну заяву про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Стверджує, що нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Після уточнення позовних вимог просить стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, що були сплачені на виконання вказаного нікчемного правочину у сумі 50 011,56 грн.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 рокув задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволено.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину договору фінансового лізингу №APVO18467 від 22 березня 2018 року шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 50 011 грн. 56 коп.

Зобов`язано ОСОБА_3 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» транспортний засіб марки BMW, модель 740, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник «Автокредит Плюс» подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до розрахунку собівартості послуги, плата за користування предметом лізингу складає 158 168,02 грн., а сума, яку ОСОБА_3 просить стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» 50 011,56 грн., тобто сума менша та враховуючи однорідність позовних вимог не підлягає до задоволення. Суми, які були сплачені лізингоодержувачем за користування предметом лізингу, не можуть бути стягненні з лізингодавця при застосуванні положень ст. 216 ЦК України.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року в частині стягнення з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_3 50011,56 грн. скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 зазначає, що апелянт у своїй апеляційній скарзі не вірно тлумачить положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якої чітко вказано, що інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 13 ЦПК України, оскільки ТОВ «Автокредит Плюс» не заперечуючи факту нікчемності правочину, не заявляло будь-яких вимог щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у вигляді відшкодування збитків та стягнення з ОСОБА_3 вартості послуг, які нею було одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта адвокат Прохода Р.С. просив провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Курило Р.М. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину договору фінансового лізингу №APVO18467 від 22 березня 2018 року не оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2018 року ОСОБА_3 письмовою заявою надала згоду на приєднання до Публічного договору №APVO18467 про надання фінансового лізингу на умовах, визначених цим правочином, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс» https://planetavto.ua/page/leasing.

Після ухвалення лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, 22 березня 2018 року ОСОБА_3 оплатила авансовий внесок у розмірі 37 700, 00 грн.

Згідно додатку №1 до договору фінансового лізингу, який водночас є специфікацією та актом приймання-передачі, ОСОБА_3 23 березня 2018 року отримала у лізинг від ТОВ «Автокредит Плюс» транспортний засіб "BMW", модель 740, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю (у т.ч. з ПДВ) 37 700 грн., разом зі свідоцтвом про його реєстрацію, датчиком GPS, пультом сигналізації, сервісною книжкою та ключем.

Додатком №2 до договору фінансового лізингу врегульований графік оплати та його складові, а саме: відшкодування вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу, платіж за страхування предмету лізингу.

Згідно з п.14.1.2 Заяви про приєднання - строк лізингу: 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів.

Відповідно до п.14.3 Заяви про приєднання щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 10 690,00 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконання договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання та відповідно до акту прийому-передачі від 23 березня 2018 року передав лізингоодержувачу, а лізингоодержувач зі свого боку прийняв об`єкт лізингу, а саме: транспортний засіб "BMW", модель 740, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Однак, на думку позивача, відповідач порушила умови договору та допустила заборгованість (розраховану за умовами вказаного договору лізингу), яка станом на 06 червня 2019 року становить 485 049,65 грн., а саме: заборгованості по відшкодуванню вартості предмету лізингу - 307 006 грн. 17 коп., простроченої заборгованості по вартості предмету лізингу - 43 881 грн. 97 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 2 056 грн. 20 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 72 930 грн. 13 коп., заборгованості за простроченою комісією - 21 892 грн. 76 коп. та заборгованості за нарахованою пенею - 37 282 грн. 42 коп.

Власником вказаного автомобіля є ТОВ «Автокредит Плюс» згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

З розрахунку заборгованості по договору фінансового лізингу, наданого ТОВ «Автокредит Плюс» вбачається, що ОСОБА_3 22 березня 2018 року на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» внесено авансовий платіж на автомобіль у розмірі 37 700 грн. та ще один платіж 25 квітня 2018 року у розмірі 12 311,56 грн., що становить загальну суму внесених коштів 50 011,56 грн.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст.799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що публічний договір №APVO18467 про надання фінансового лізингу, укладений 22 березня 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Автокредит Плюс» шляхом підписання «Заяви про приєднання до Публічного договору №APVO18467», не було нотаріально посвідчено, а тому вказаний договір є нікчемним в силу вимог ст.220 ЦК України.

Сторони не заперечують, що договір фінансового лізингу є нікчемним. Між сторонами фактично виник спір щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

В разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Обов`язок набувача повернути власнику безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Велика Палата Верховного Суду дійшла подібних правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 629/4628/16, провадження № 14-77цс18).

У той же час такий, ТОВ «Автокредит Плюс» не заперечуючи факту нікчемності правочину, не скористалося правом на захист своїх порушених прав та інтересів у належний спосіб та не заявляло будь-яких вимог щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у вигляді відшкодування збитків та стягнення з ОСОБА_3 вартості послуг, які нею було одержано.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 19.03.2021 року.

Суддя Рівненського

апеляційного суду С.В. Боймиструк