Справа № 175/727/19
Провадження № 2/175/1014/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.,

при секретарі судового засідання Кучеренко О.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову зазначає, що 15.05.2018 року о 09 год. 30 хв. по пр. Слобожанський, біля е/о 16 в м.Дніпро, транспортним засобом «Шевроле Авео» д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 під керуванням водія ОСОБА_3 було здійснено ДТП. Так, порушивши п.10.1 Правил дорожнього руху, водій автомобіля «Шевроле Авео» скоїв зіткнення з автомобілем «Citroen С4», д/н НОМЕР_2 , який належить йому, ОСОБА_1 , на підставі технічного паспорту НОМЕР_3 , виданого 01.11.2017 року. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, від 04.06.2018 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст.124 КУпАП. Враховуючи вищевикладене, в результаті ДТП за участю транспортного засобу «Шевроле Авео», автомобілю «Citroen С4», заподіяні значні механічні ушкодження розмір яких, згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця, по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №5552 від 29.05.2018 року, становить суму 37 127,90 грн. Також ним, позивачем, були здійснені оплати інших послуг, які складаються з послуг розібрання та зібрання лівої передньої двері, у сумі 330,00 грн. та проведення експертизи автомобіля, вартістю 1500,00 грн. Таким чином, в наслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, що належить позивачу на праві приватної власності, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та відшкодування матеріальних збитків завданих йому в наслідок вказаного ДТП. Також, 28 лютого 2020 року на його рахунок страхова компанія «ВУСО» додаткового виплатила недоплачену суму франшизи 1 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду спричинену внаслідок ДТП у розмірі 8 107,90 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Відповідно до клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Доброгорського О.В. (а.с. 141-142), останній просив суд розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. При ухваленні судового рішення просив врахувати, що розмір реального збитку, що завдано позивачу, має бути обчислений виходячи з реальної вартості виконаних ремонтних робіт 31 850 грн., а не з орієнтовної (попередньої) вартості збитку 37 127 грн. 29 коп. Таким чином, з урахуванням фактичного розміру шкоди, завданої позивачу в сумі 31850 грн. та розміру страхової виплати в сумі 30 850 грн. відповідач повинен сплатити позивачу різницю 1 000 грн. Також, враховуючи документальне підтвердження витрат позивача на послуги розібрання та зібрання лівої передньої двері та проведення експертизи автомобіля в загальному розмірі 1 830 грн. відповідач не заперечує проти відшкодування позивачу і цих витрат.

Суд, вислухавши у судовому засіданні думку позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, ЦПК України.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку (ст. 82 ЦПК України).

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Підставою для звернення до суду стала відмова відповідача у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України.

Судом встановлено, 15.05.2018 року о 09 год. 30 хв. по пр. Слобожанський, біля е/о 16 в м. Дніпро, транспортним засобом «Шевроле Авео», д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 під керуванням водія ОСОБА_3 було здійснено ДТП в результаті порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, та скоєно зіткнення з автомобілем «Citroen С4», д/н НОМЕР_2 .

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, від 04.06.2018 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Частиною 1ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Зі змісту ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до положень ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеною небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ст. 51 ЦПК України).

Враховуючи Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2018 року про притягнення ОСОБА_3 , за фактом даного ДТП до адміністративної відповідальності передбаченої ст.124 КУпАП, як водія, який в момент ДТП був за кермом автомобіля, і з вини якого сталося вказана пригода. Позивач ОСОБА_1 не скористався правом на подачу чи заявлення клопотання про заміну належного відповідача з власника транспортного засобу на особу, з вини якої стороні було завдано матеріальної шкоди. Тому, відповідно до ст. 51 ЦПК України, за відсутності клопотання позивача, суд не вправі замінити первісного відповідача належним відповідачем.

На думку суду, в даному випадку позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки позовні вимоги пред`явлено не до особи, з встановленої вини якої завдано шкоду, а за відсутності клопотання позивача суд позбавлений можливості захистити порушене право останнього, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні уточнених позовних вимог, відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати по справі залишити за рахунок позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 51, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 128, 129, 130, 131, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, - відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі залишити за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко