Справа № 242/2965/19
Провадження № 6/242/178/21
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши заяви про відвід судді по справі за поданням начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

26.07.2021 року до суду надійшли заяви від начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Іванової Т.Г. та представника позивача ОСОБА_2 про відвід судді. Заяви мотивовані тим, що суддя Владимирська І.М. виносила 17.12.2020 року ухвалу по даній справі, вирішуючи подання начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, згідно якої в задоволенні вимог було відмовлено. Вважають, що суддя Владимирська І.М. не може брати участь у розгляді зазначеної справи у зв`язку з тим, що існують обставини, що викликають сумнів в її неупередженості, оскільки постановлюючи раніше рішення суддя в ухвалі висловила свою думку з приводу подання, в теперішній час подання заявлене з тих самих підстав.

Відповідно, до ч. ч. 2, 3, 7, 8, 11 ст.40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

При вирішенні заяв про відвід, суддя відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її справи в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 30 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.10.1982 р. у справі «П`єрсак проти Бельгії» зазначається «Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність, чи навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу…тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.»

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява № 7577/02) від 03.05.2007 суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 зазначено наступне. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії", та "Веттштайн проти Швейцарії") Отже, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру"). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства"). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26.10.1984 у справі "Де Куббер проти Бельгії").

Учасник справи може ставити питання про відвід на підставі будь-якого, мінімального сумніву. На це, суд повинен надати гарантії власної неупередженості поза розумним сумнівом. За відсутності таких гарантій, переконливих для сторонньої, раціональної людини, суддя має вийти зі справи.

Аналогічна позиція відображена у п. 5 Постанови пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Будь-який суддя, у відношенні якого існує легітимний привід боятися відсутності безсторонності, має вийти зі справи (рішення у справі «Мікаллеф проти Мальти», «Денисов проти України»). Слово боятися підкреслює допустиму ірраціональність сумніву. Обставини prima facie вбачаються інтуїтивно, вони не передбачають раціонального аналізу. Вони можуть бути, при раціональному аналізу, визнані помилковими. Ця раціональна відсутність підстав боятися не заважає насправді боятися. Сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що у розумної людини, на її перший погляд, вони викликають побоювання упередженості суду.

Необхідно враховувати не тільки особисту переконаність і поведінку конкретного судді в даному випадку - суб`єктивний підхід - але також те, чи він надав достатні гарантії для виключення будь-яких легітимних сумнівів в цьому відношенні (див. Bulut v. Austria, та Thomann v. Switzerland, «Салов проти України»). За практикою ЄСПЛ, достатньо мінімального - будь-якого сумніву.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу(самовідводу), якщо є інші обставини, що виникають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Заявники в своїх заявах висловлюють сумніви в неупередженості судді в зв`язку з тим, що17.12.2020 року суддя Владимирська І.М. винесла ухвалу про відмову в задоволенні подання начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Іванової Тетяни Григорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа у відношенні ОСОБА_1 ; подання, яке з 21.07.2021 року перебуває на розгляді судді Владимирської І.М., заявлено з тих самих підстав та стосовно тих самих осіб.

Відтак, незважаючи на відсутність будь-яких обставин, котрі б свідчили про необхідність заявити самовідвід суддею Владимирською І.М., суд бере до уваги та виходить у першу чергу із суб`єктивних переконань заявників в упередженості цього складу суду, та, незважаючи на необґрунтованість заяв, з огляду на передбачену п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимогу щодо забезпечення судом умов, за яких були б неможливі будь-які сумніви у його безсторонності, вважає своїм обов`язком забезпечити дотримання конституційного права на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

З огляду на викладене, з метою виключення всіх обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при вирішення даної справи та метою забезпечення об`єктивного та неупередженого розгляду справи безстороннім судом,з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, згідно з вимогами ст.36 ЦПК України,суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді Селидівського міського суду Донецької області Владимирської І.М. у разі ухвалення рішення у справі, а також законності постановленого судового рішення у справі, таким чином заяви про відвід судді підлягають задоволенню.

Керуючисьст.ст.36,39, 40 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяви начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Іванової Т.Г. та представника позивача ОСОБА_2 про відвід судді Владимирської І.М. - задовольнити.

Подання начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Іванової Тетяни Григорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа у відношенні ОСОБА_1 передати до канцелярії Селидівського міського суду Донецької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Владимирська