Ухвала

28 липня 2021 року

м. Київ

справа № 760/10658/16-ц

провадження № 61-11884ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 рокувизнано неподаною та повернуто заявнику.

У березні 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 червня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_1 відхилено, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2017 року та від 02 червня 2017 року залишено без змін.

У березні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду м. Києва з апеляційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відмовлено на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 04 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відмовлено на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

У липні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відмовлено.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 04 травня 2020 року, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відмовлено на підставі пункту 3 частини 1 статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вже скористався своїм правом на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі положень пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Апеляційний суд правильно зазначив, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України) та звернув увагу ОСОБА_1 щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами.

Посилання касаційної скарги на положення статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не спростовує висновків апеляційного суду та необхідності дотримання вимог ЦПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності, а також положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

При цьому ухвала про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не обмежує права останнього на доступ до суду, оскільки право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі заявник може реалізувати у порядку, визначеному частиною другою статті 353 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Отже, право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя судом апеляційної інстанції порушено не було.

Право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк