Провадження № 2-з/522/357/21
УХВАЛА

26 липня 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Місік Олени Володимирівни про зобов`язання прийняти виконання зобов`язання за договором позики, визнання дій неправомірними.

Також позивачем ОСОБА_1 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо наступних об`єктів нерухомого майна, належних їй на праві приватної власності:

-будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що складається в цілому із: житловий будинок літ. А, огорожа - № 1-3, загальною площею 117, 1 кв. м., житловою площею 70, 5 кв. м., розташованого на земельній ділянці площею 0, 0247 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0484;

-будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що складається в цілому із: житловий будинок літ. А, огорожа - № 1-3, загальною площею 117, 5 кв. м., житловою площею 70, 6 кв. м., розташованого на земельній ділянці площею 0, 0247 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0484;

-земельної ділянки, площею 0, 2447 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0484.

Заява обґрунтована тим, що позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про зобов`язання прийняти виконання зобов`язання за договором позики, визнання дій неправомірними.

Вказує, що 16 грудня 2019 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, до якого двічі вносились зміни, за умовами якого останній передав у власність ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 873 420, 66 грн, що в еквіваленті складало 37 170 доларів США, а також іпотечний договір, згідно якого виконання заявником зобов`язань було забезпечено нерухомим майном. Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від прийняття виконання зобов`язання, указане свідчить про штучні перепони у здійсненні прийняття виконання зобов`язання з метою звернення стягнення на іпотечне майно.

З наведених підстав та з метою забезпечення матеріально-правових інтересів позивача, а також з метою попередження несумлінних дій відповідачів в майбутньому щодо звернення стягнення на майно позивача, проведення державної реєстрації речових прав, укладення іншого правочину, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і змусити позивача докласти значних зусиль та витрат для поновлення своїх прав та інтересів, заявник просить вжити визначені нею заходи забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Необхідність застосування забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як слідує з матеріалів заяви про забезпечення позову, заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, належних їй на праві приватної власності.

Проте предметом спору у даній справі є вимоги про зобов`язання прийняти виконання зобов`язання за договором позики, визнання дій неправомірними, тому заявлений захід забезпечення позову не пов`язаний з предметом позову, не є адекватним заходом забезпечення позову та не узгоджується з метою забезпечення позову.

Такий захід не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вжиття заявленого заходу забезпечення позову в даному випадку не узгоджується з завданням інституту забезпечення позову, оскільки забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), тоді як позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо нерухомого майна, належного їй на праві власності.

Заявником також не зазначено та не надано доказів, що невжиття указаного заходу забезпечення позову утруднить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. Ю. Федчишена