Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8895/20 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М.
Категорія 69 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Галацевич О.М.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Єригіної І.М.

у цивільній справі № 295/8895/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 15.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, про що складений актовий запис № 1125. В обґрунтування поданого позову зазначала, що між ними припинились фактичні шлюбні відносини, з березня 2020 року вони живуть окремо, спільних дітей у них немає, подальше сумісне життя неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 18 листопада 2020 року позов задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції 15.07.2014 року, актовий запис №1125, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У поданій через свого представника ОСОБА_3 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати, надати сторонам у справі строк для примирення тривалістю шість місяців. Зокрема вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення судом не було взято до уваги поданий відповідачем відзив на позовну заяву. Відповідач вказував, що вони з позивачкою на даний час живуть окремо, але навіть після подання нею позову про розірвання шлюбу були у спільній туристичній поїздці, періодично спілкуються на спільні теми, що на думку підтверджує суперечливість твердження щодо неможливості збереження шлюбу. Крім того вказує, що не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15.07.2014 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1125 (а.с.3).

Від шлюбу у сторін дітей немає.

Позивач та відповідач припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, спільно не проживають. Цих обставин відповідач не заперечував.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, не мають взаєморозуміння, у сторін відсутні спільні інтереси зникли почуття. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе.

При цьому суд керувався положеннями п.3 ч.2 ст.18,51, ч.1 ст.110 СК України, згідно яких дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено основний принцип перебування чоловіка і жінки у шлюбі - добровільність. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За приписами ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За таких обставин та приймаючи до уваги, що шлюб сторін носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: