Провадження № 22ц-824/7708/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Деміївська Слобода» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Деміївська Слобода» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року представник ОСББ «Деміївська Слобода» звернувся до суду із позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 припинити дії щодо використання квартир № 138-А та АДРЕСА_2 не за призначенням, а саме використовувати вказані квартири у якості міні готелю (хостелу), зобов`язати ОСОБА_1 привести вказані квартири та захоплену частину місць загального користування будинку у відповідність до плану першого поверху секції № 1 технічного паспорту АЕ № 00271 будинку і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Деміївська Слобода» судові витрати.

Обґрунтовує позов тим, що до правління ОСББ «Деміївська Слобода» неодноразово звертались мешканці цього будинку з проханням припинити дії відповідача щодо використання житлових квартир № 138-А та 138-Б , у якості міні готелю (хостелу), оскільки відповідачем для створення міні готелю (хостелу) була захоплена частина міст загального користування, з квартир № 138-А та 138-Б постійно лунає шум голосів, галас, що розповсюджується у під`їзді та квартирах інших мешканців, крім того, мешканці сусідніх квартир скаржаться на появу у них в під`їзді блукаючих людей по поверхам, які шукають міні готель (хостел) і які пошкоджують майно будинку, мешканці будинку не можуть залишити власні речі у належних їм приміщеннях загального користування через ризик втрати цих речей.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року позов задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_1 привести самовільно зайняту ним частину місць загального користування будинку у відповідність до плану першого поверху секції №1 технічного паспорту будинку, а у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь ОСББ «Деміївська Слобода» судові витрати.

Не погодившись із цим рішенням, представник ОСББ «Деміївська Слобода» подав апеляційну скаргу, в якій просив його в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що місцевим судом не було враховано усіх обставин справи, зокрема, що господарська діяльність може здійснюватися лише у нежитлових приміщеннях і утримувати готель у жилих квартирах заборонено законом, при цьому дозволу на переобладнання квартир № 138-А і 138-Б у вказаному будинку під готель чи хостел відповідач не отримував і відповідач як співвласник будинку зобов`язаний дотримуватися Правил проживання у будинку, затверджених рішенням загальних зборів ОСББ, і утримуватися від використання належних йому квартир для облаштування міні-готелю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження майном, що перебуває у приватній власності є виключною прерогативою його власника, в свою чергу стороною позивача не доведено відповідними належними і достатніми доказами факт порушення відповідачем прав позивача в частині щодо здійснення відповідачем перепланування житлового приміщення, що створює загрозу для несучих та інших конструкцій будинку та всіх його мешканців, що в тому числі полягає у встановленні та використанні неякісного сантехнічного обладнання, що призводить до отримання мешканцями послуг неналежної якості, а також не доведено використання позивачем власних квартир у якості міні-готелю та, що відповідачем здійснюється підприємницька діяльність з тимчасового розміщення, а не з оренди з використанням власного майна - спірних квартир, крім того суду не надано доказів, що за результатами проведення належної перевірки суб`єкту підприємницької діяльності та вжиття відповідних заходів реагування були виявлені будь-які порушення законних прав чи інтересів інших мешканців будинку, однак у зв`язку з тим, що відповідач незаконно зайняв частину місць загального користування в цьому будинку, то позовні вимоги ОСББ «Деміївська Слобода» підлягають задоволенню в частині зобов`язання ОСОБА_1 привести захоплену частину місць загального користування будинку у відповідність до плану першого поверну секції № 1 технічного паспорту АЕ № 002713, виготовленого 03.12.2014 року будинку АДРЕСА_4 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником квартир № 138 А та АДРЕСА_2 .

ОСББ «Деміївська слобода» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та затверджене протоколом № 1 від 22.06.2016 установчими зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, для обслуговування та утримання цього будинку.

З матеріалів справи вбачається, що до правління ОСББ «Деміївська слобода» неодноразово звертались співвласники будинку з проханням припинити дії відповідача щодо використання житлових квартир № 138-А , № 138 Б , у якості міні-готелю (т.1, а.с.10-12).

Згідно акту обстеження квартири від 25.04.2018 року, складеного комісією членів правління ОСББ «Деміївська слобода», вбачається, що квартира № 138-А та 138-Б сполучено в одне приміщення зі спільним входом. Власником квартир було здійснено самовільне захоплення частини спільного майна будинку, а саме приєднання частини місця загального користування, разом з нішами гарячого та холодного водопостачання, опалення, яке фактично було перетворено в частину приміщення, що дозволило об`єднати дві квартири.

Позивачем 25.07.2018 року було надіслано відповідачу лист-попередження, у відповідності до якого позивач вимагав повернути захоплену відповідачем територію загального користування, шляхом встановлення дверей та припинити використовувати квартиру як міні-готель (т.1, а.с.28).

Згідно копії акту від 19.07.2019 року вбачається, що в результаті обстеження було виявлено в місцях загального користування першого поверху, першої секції будинку АДРЕСА_4 , сушарки для сушки білизни міні-готелю, що підтверджується відповідними фото. Даний акт складався в присутності свідків та ОСОБА_2 , яка від підпису в акті відмовилась (т.1, а.с.96).

З пояснень відповідача вбачається, що він здійснює підприємницьку діяльність з тимчасового розміщення місць для короткострокового проживання приїжджих в квартирі № 138-А , АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до п.п. 3, 6 ст. 15 вказаного Закону, кожний співвласник зобов`язаний не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників, кожний співвласник зобов`язаний використовувати приміщення за призначенням, дотримуватись правил користування приміщеннями.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України, спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У відповідності ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

При цьому, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24.01.2006 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572», передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій, якщо такі дії не передбачають об`єднання квартир (на одному чи різних поверхах), облаштування дверей у несучих стінах та здійснення робіт, які пов`язані з порушенням капітальних конструкцій.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено відповідними належними доказами факт порушення відповідачем прав позивача щодо здійснення ним перепланування житлового приміщення, що створює загрозу для несучих та інших конструкцій будинку та всіх його мешканців, що в тому числі полягає у встановленні та використанні неякісного сантехнічного обладнання, що призводить до отримання мешканцями послуг неналежної якості, а також не доведено, що відповідач використовує власні квартири у якості міні-готелю, і що за результатами проведення належної перевірки суб`єкту підприємницької діяльності та вжиття відповідних заходів реагування були виявлені будь-які порушення законних прав чи інтересів інших мешканців будинку, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача припинити дії щодо використання не за призначенням, а саме у якості міні-готелю, а також приведення вказаних квартир у відповідність до плану першого поверху секції №1 технічного паспорту.

При цьому, колегія суддів зазначає, що питання порушення відповідачем чи мешканцями його квартир будь-яких правил чи вимог закону щодо дотримання громадського порядку та правил добросусідства, а також можливе порушення мешканцем будинку правил ДБН щодо перепланування житла можуть бути вирішені іншими способами правового захисту, відмінними від заявлених у даній справі.

Посилання апелянта на те, що відповідачем у власних квартирах розміщено саме готель (хостел), що є порушенням вимог закону, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами.

Інші доводи апелянта зводяться до повторення доводів позовної заяви, були предметом розгляду суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, при вирішенні справи місцевий суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Деміївська Слобода» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: