Справа № 750/7307/19
Провадження № 6/750/249/21
У Х В А Л А

27 липня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Лось А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тетяни Ющенко про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України,

в с т а н о в и в:

26.07.2021 старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тетяна Ющенко звернулася до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України.

В обґрунтування подання зазначила, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебуває виконавче провадження № 61025946 з примусового виконання виконавчого листа № 750/7307/19 від 30.10.2019 року Деснянським районним судом міста Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 20.09.2017 року в розмірі 406511,06 грн., процентів в розмірі 391183,42 грн., 3% річних в розмірі 32584 грн., пені в розмірі 382209,27 грн., інфляційних в розмірі 99496,76 грн., судові витрати в розмірі 9605 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., а всього на загальну суму 1323589,51 грн. 22.01.2020 року державним виконавцем на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61025946, копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження. За виконавчим документом 750/7307/19 від 30.10.2019 року Деснянським районним судом міста Чернігова боржник жодної оплати не вчинив. З початку відкриття виконавчого провадження дій на погашення загальної суми заборгованості по виконавчому документу боржником не вчинено, не повідомлено про наявність майна, рахунків, доходів, не повідомлено про зміну адреси проживання (за наявності такого факту), а тому є підстави вважати, що у даному випадку наявний факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Старший державний виконавець у судове засідання не з`явилася, в своєму поданні просила справу розглядати без її участі.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

На виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебуває виконавче провадження № 61025946 з примусового виконання виконавчого листа № 750/7307/19 від 30.10.2019 року Деснянським районним судом міста Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 20.09.2017 року в розмірі 406511,06 грн., процентів в розмірі 391183,42 грн., 3% річних в розмірі 32584 грн., пені в розмірі 382209,27 грн., інфляційних в розмірі 99496,76 грн., судові витрати в розмірі 9605 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., а всього на загальну суму 1323589,51 грн.

22.01.2020 року державним виконавцем на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61025946, копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження.

З метою виявлення майна, що належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення, отримання інформації щодо наявності чи відсутності банківських рахунків, встановлення місця роботи або отримання пенсії було направлено запити до право реєструючих органів та отримано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України(далі -ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Положенням п. 5 ч. 1ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку: якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Згідно з положеннями ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

За змістом ч. 4 ст. 441 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Виходячи з аналізу наведених норм, можна прийти до висновку, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

В судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду України від 01.02.2013 року, зроблений наступний висновок: поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відтак надавши оцінки письмовим доказам заявника, суд приходить до переконання, що достатніх доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання та доказів, які б свідчили, що останній ухиляється від виконання рішення суду старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові суду не надано, а з матеріалів доданих до подання вбачається, що виконавче провадження було відкрито 22.01.2020 року та з цього часу державник виконавцем здійснено лише виклик боржника та складено акт, інших дій спрямованих на вжиття заходів по виконанню рішення суду здійснено не було.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вважає, що факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язання не доведений. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тетяни Ющенко про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України є необґрунтованим, що відповідно є підставою для відмови у його задоволенні.

Керуючись ст. 33 Конституції України,ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тетяни Ющенко про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В. Карапута