Справа №2-85/11
Провадження №2/442/52/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В..

з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Бориславська державна нотаріальна контора про визнання незаконним рішень виконавчого комітету Борисласької міської ради, визнання незаконним реєстраційного посвідчення на право державної власності на житловий будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та знесення самочинного будівництва,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить: визнати незаконним реєстраційне посвідчення на право державної власності на житловий будинок за Бориславською міською Радою народних депутатів №1271 в реєстровій книзі №1, видане Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації Львівського обласного житлово-комунального господарства 24.09.1991 року за №164 Бориславській міській Раді народних депутатів на підставі рішення виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 18.02.1988року за №65; визнати незаконним та скасувати рішення відповідача, виконавчого комітету Бориславської міської ради №324 від 15.08.91р. «Про затвердження оціночних актів на продаж квартир та одноквартирних житлових будинків в м.Бориславі», в частині п.13 даного рішення затвердження оціночного акту від 09.07.1991р. про продаж квартири АДРЕСА_1 та продажу відповідачу ОСОБА_2 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 59,3м.кв, що становить 11/25 ідеальних частини житлового будинку; визнати незаконним та скасувати рішення відповідача виконавчого комітету Бориславської міської ради від 03.10.91р. за № 409 «Про внесення змін в п.13 рішення виконкому №324 від 15.08.91р. «Про затвердження оціночних актів на продаж громадянам міста квартир та одноквартирних житлових будинків»; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02 жовтня 1991року, який укладений між виконавчим комітетом Бориславської ради та гр. ОСОБА_2 , з моменту його підписання; визнати незаконною проведену 21.11.1991року Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №3530 державну реєстрацію права власності на нерухоме майно 11/25 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та скасувати заключення про реєстрацію будинку (домоволодіння) видане 21.11.1991року Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації; зобов`язати відповідача, ОСОБА_2 не чинити мені, позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні кладовкою. поз.1-3, відповідно до поверхового плану будинку по АДРЕСА_3 , розміром 16,0 м.кв., яка знаходиться на мансарді даного будинку шляхом демонтажу загородження з оцинкованої бляхи; зобов`язати відповідача, ОСОБА_2 знести за свій рахунок самочинно проведену прибудову з надбудовою по АДРЕСА_3 , яка складається з наступних приміщень, що позначені на поверховому плані, зокрема на 1-му поверсі приміщення позначені: літ.І-підвал площею 5,7м.кв., літ.I-коридор площею 2,6м.кв., літ.ІІ-санвузол площею 3,1м.кв., літ.ІІІ-коридор площею 12,1м.кв., літ.ІV-кладова площею 6,6м.кв., а також приміщення позначені літ.1-3, площею 3,7м.кв., літ.1-4 площею 2-2м.кв., літ.1-5 площею 15,7м.кв., літ.1-6 площею 18,1, а на другому поверсі приміщення позначені: літ. 1-7 площею 5,0м.кв., літ.1-8 площею 18,8м.кв., літ. 1-9 площею 18,2 м.кв., літ.1-10 площею 4,7 м.кв., лі.1-11 площею 3,6 м.кв., літ. 1-12 площею 5,5м.кв., 1-13 площею 9,9м.кв., привівши у попередній стан житловий будинок АДРЕСА_3 ; судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він ( ОСОБА_1 ) є власником квартири АДРЕСА_4 . Зокрема 1/2 ідеальна частина даної квартири належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 28.12.1993року Виконкомом Бориславської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження №1066 від 28.12.1993року, зареєстрованого Дрогобицьким МБТІ за реєстровим № 1066.

Іншу 1/2 ідеальну частину квартири він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Гавдяк Л.Б. 03.02.2015року зареєстрованого в реєстрі за №49, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.02.2015 року за номером запису про право власності: 8715367.

Дану квартиру АДРЕСА_5 , яка фактично складалася з квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 було надано ще його батькові ОСОБА_4 , в яку батько вселився з сім`єю на підставі ордеру №170 від 22.09.1959р..

Власником квартири АДРЕСА_7 в даному будинку є відповідач ОСОБА_2 , який на його думку незаконно набув її у власність внаслідок викупу у Бориславської міської ради у 1991 році.

Він та відповідач є співвласниками будинку АДРЕСА_3 в цілому.

Даний житловий будинок відносився до відомчого житлового фонду НГВУ «Бориславнафтогаз» і належав підприємству Укрнафта, однак на незаконних підставах перейшов до Бориславської міської ради, а згодом і була відчужена його частина (кв. № 1) відповідачу ОСОБА_2 .

Вважає, що при винесенні відповідачами оскаржуваних ним рішень, істотно порушуються його права, в тому числі і його право власності та право на користування житлом, відповідачі ні його, ні його покійну матір ОСОБА_3 не повідомляли, копії оскаржуваних рішень до відома їм поштою не надсилали, як і не повідомляли про їх існування в будь-який інший, передбачений законом спосіб. Про існування оскаржуваних рішень він дізнався під час розгляду цивільної справи №2-464/07 за позовом ОСОБА_5 до нього про визначення порядку користування земельною ділянкою, а саме після ознайомлення із висновком судової будівельно-технічної експертизи №195/09 у даній справі, він відразу ж звернувся у суд з даним позовом, відтак вважає, що строк позовної давності не пропустив.

Відповідач ОСОБА_2 самочинно, з істотним порушенням будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил, станом на червень 1991 року здійснив цегляну добудову до дерев`яного житлового будинку АДРЕСА_3 (1888 року будівництва) і не лише до своєї частини квартири АДРЕСА_8 , чим порушив його конституційне право на безпечне житло та діючі державні будівельні та санітарні норми та правила.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в уточненій позовній заяві, з покликанням на висновки експертиз та різного роду клопотань та пояснень. Просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники, в судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог ОСОБА_1 , покликаючись на подані ними докази, які містяться в матеріалах справи, при цьому вказують на необґрунтованість та безпідставність позову ОСОБА_1 . В задоволенні позову просять відмовити.

Представники Бориславської міської ради та Комунального підприємства ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризаці та експертної оцінки» в дане судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи є письмові заперечення, в яких просять відмовити в задоволенні позову.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Бориславська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи є їхні клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а також пояснення щодо позову.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором».

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З системного аналізу вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У постанові від 11 вересня 2019 року у справі №523/4139/17 (провадження № 14-328цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру на належне користування своєю власністю, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_4 (1/2ід.ч. квартири належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 28.12.1993 року Виконкомом Бориславської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження №1066 від 28.12.1993року, зареєстрованого Дрогобицьким МБТІ за реєстровим № 1066 та 1/2ід.ч. квартири після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Гавдяк Л.Б. 03.02.2015року зареєстрованого в реєстрі за №49, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.02.2015 року за номером запису про право власності: 8715367).

Дану квартиру АДРЕСА_5 , яка фактично складалася з квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 було надано ще його батькові ОСОБА_4 , в яку батько вселився з сім`єю на підставі ордеру №170 від 22.09.1959р..

Власником квартири АДРЕСА_7 в даному будинку є відповідач ОСОБА_2 , який на його думку незаконно набув її у власність внаслідок викупу у Бориславської міської ради у 1991 році.

Він та відповідач є співвласниками будинку АДРЕСА_3 в цілому.

Оскільки вказаний вище житловий будинок відносився до відомчого житлового фонду НГВУ «Бориславнафтогаз» і належав підприємству Укрнафта, то рішенням Виконкому Бориславської міської ради народних депутатів від 06.12.1979 року №419 «Про результати обміру земель забудованих кварталів № 6, 40, 52, 59а, 59, 69 та 62» та додатку №5 до даного рішення, за землекористувачами будинковолодіння АДРЕСА_3 зареєстровано земельну ділянку площею 2225 кв.м., власником якої є НГВУ «Бориславнафтогаз».

Рішенням Виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області №65 від 18 лютого 1988року «Про передачу відомчого фонду НГВУ «Бориславнафтогаз» Бориславській міській Раді народних депутатів» та додатку №1 до даного рішення вирішено затвердити список житлових будинків, що підлягають передачі з відомчого фонду житлово-комунального господарства НГВУ «Бориславнафтогаз» - Бориславській міській Раді згідно додатку №1 (серед яких зокрема житловий будинок АДРЕСА_3 .

Водночас суду не надано доказів самої передачі житлових будинків, в тому числі і житлового будинку АДРЕСА_3 з відомчого фонду житлово-комунального господарства НГВУ «Бориславнафтогаз» Бориславській міській Раді народних депутатів Львівської області.

У відповідності до вимог ст.128 ЦК УРСР в редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Згідно вимог ст.17 Житлового кодексу Української РСР в редакції 1983року акти, видавані Міністерством житлово-комунального господарства Української РСР у межах його компетенції в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, є обов`язковими для міністерств, державних комітетів, відомств, виконавчих комітетів місцевих Рад народних депутатів, підприємств, установ, організацій, а також житлово-будівельних кооперативів і громадян.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки на час прийняття оскаржуваних рішень виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (з додатками), затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Відповідно до п.1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (з додатками), затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

А відповідно до п.4 даної Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Відповідно до п.7 даної Інструкції реєстрація проводилася на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1.

Додатком №1 до даної Інструкції визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР.

Згідно листа-відповіді Бориславської міської ради Львівської області від 11.01.2017 року за №3-21/53, в період часу з 1988р. по 1991р. Бориславська міська Рада народних депутатів Львівської області жодних розпоряджень, рішень про створення комісії з приймання-передачі відомчого фонду НГВУ «Бориславнафтогаз» Бориславській міській Раді народних депутатів та про передачу квартири АДРЕСА_1 ) у власність виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів не приймала.

20.09.1991 року за №1271 Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації Львівського обласного житлово-комунального господарства за відсутності правовстановлюючих документів, які входили до переліку на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проведено реєстрацію права державної власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_3 за Бориславською міською Радою народних депутатів.

24.09.1991року за №164 Бориславською міською Радою народних депутатів видано реєстраційне посвідчення на право державної власності на даний житловий будинок на підставі рішення Виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 18.02.1988 року за №65, яке не входило до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, та не породжувало жодних правових наслідків, а отже, не було правовстановлюючим документом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 18.02.1988року за №65, комісія з приймання-передавання відомчого фонду НГВУ «Бориславнафтогаз» Бориславській міській Раді народних депутатів не створювалася і не оформлявся акт прийому передачі житлового будинку АДРЕСА_3 від підприємства Укрнафта до Бориславської міської Ради народних депутатів, як і не приймалося жодного рішення Бориславською міською Радою народних депутатів про взяття на баланс даного житлового будинку, що стверджується листом-відповіддю міського державного архіву Бориславської міської ради Львівської області №07-02/193/1 від 30.12.2016р., а відтак юридично не відбулося переходу права власності до Бориславської міської Ради народних депутатів на житловий будинок АДРЕСА_3 . З огляду на викладене суд прийшов до переконання, що всупереч вимог чинного на той час законодавства, видане Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації Львівського обласного житлово-комунального господарства 24.09.1991року за №164 Бориславській міській Раді народних депутатів реєстраційне посвідчення на право державної власності житловий будинок на підставі рішення виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 18.02.1988року за №65, а тому його слід визнати незаконним на підставі ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1963року.

Позивач зазначає, що відповідачем ОСОБА_2 право власності на квартиру набуто на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.10.1991р., укладеного між гр. ОСОБА_2 та виконкомом Бориславської міської ради, про що йому стало відомо під час розгляду Бориславським міським судом Львівської області цивільної справи №2-464/07 за позовом ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою, доказів, які б спростовували ці доводи позивача - суду не надано.

15.08.1991 Виконавчим комітетом Бориславської міської ради прийнято рішення № 324 «Про затвердження оціночних актів на продаж квартир та одноквартирних житлових будинків в м.Бориславі».

02.10.1991р., між Виконкомом Бориславської міської Ради народних депутатів та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу квартири м.Борислав.

03.10.1991 року Виконавчим комітетом Бориславської міської ради прийнято рішення № 409 «Про внесення змін в п.13 рішення виконкому №324 від 15.08.91р. «Про затвердження оціночних актів на продаж громадянам міста квартир та одноквартирних житлових будинків», з чого слідує, що дане рішення не було підставою для укладення спірного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 так як такий було укладено на день раніше, а саме: 02.10.1991 року. Окрім цього дане рішення в архівні документи Львівського державного нотаріального архіву, на підставі яких посвідчено договір купівлі-продажу квартири державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори оскаржуваний не передавалося (відсутнє), з чого слідує, що воно взагалі не надавалося державному нотаріусу Бориславської державної нотаріальної контори і по даний час не реалізоване, адже жодних змін у згаданий вище договір не внесено.

Наведені вище обставини свідчать про те, що вказані вище рішення прийняті з порушенням вимог: Порядку продажу громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, з істотним порушенням правил оформлення документів, передбачених Примірною Інструкцією по діловодству в Міністерствах і Відомствах Української РСР і виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, затвердженою Постановою Ради Міністрів УРСР від 31.07.1975 року №362; логічності і послідовності їх поступлення в оціночну комісію, а тому їх слід визнати незаконними та скасувати.

Позивач зазначає, що під час приватизації у грудні 1993 року ним та його покійною матір`ю ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4 їм не було відомо про винесення оскаржуваних рішень, оскільки їм шляхом приватизації передали у власність займані ними приміщення їхньої квартири, а щодо приватизації кладови на мансарді, площею 16,0 кв.м., позначеної літ.2-8 на експлікації внутрішніх площ до плану жилого будинку по АДРЕСА_3 , їм пояснили, що дане приміщення є допоміжним, і згідно норми ст..2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», не може бути передано їм у власність шляхом приватизації разом з квартирою, а тому воно залишається у спільній власності (користуванні) разом з іншими співвласниками квартир у будинку, аналогічна позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004р..

Із наведеного слідує, що на час приватизації сім`єю ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_4 , їм не було відомо і не могло бути відомо про винесення спірних рішень виконкомом Бориславської міської Ради народних депутатів і про продаж спірної кладової відповідачу ОСОБА_2 , відтак строк позовної давності на звернення в суд з даним позовом не пропущено.

Відповідно до абз.1 п.9, п.10, п.11 Положення про продаж громадянам в особисту власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканською радою професійних спілок №142 від 19.05.1989 року громадянин, який бажає придбати в особисту власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об`єднання, організації, у віданні або у власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім`ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири (будинку) у його особисту власність і довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку.

Виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, об`єднання і організації замовляють в органах технічної інвентаризації необхідну технічну документацію на квартиру (будинок), яка намічається до продажу: план квартири, складений після її обстеження, та довідку про розмір її ідеальної долі, що визначається співвідношенням між загальною площею даної квартири і загальною площею будинку (без урахування вбудованих приміщень).

Для визначення вартості квартир (будинків), що продаються, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, підприємствами, об`єднаннями, організаціями утворюються оціночні комісії відповідного складу.

Рішення оціночної комісії оформляється актом, затвердженим відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, керівником підприємства, об`єднання, організації, органом громадської організації.

Згідно архівних документів, які були підставою для прийняття рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів № 324 від 15.08.1991 року «Про затвердження оціночних актів на продаж квартир та одноквартирних житлових будинків в м.Бориславі та смт.Східниці та про внесення змін в рішення виконкому» в частині затвердження оціночного акту від 09.07.1991 року на продаж квартири АДРЕСА_1 та в частині продажу квартиронаймачу ОСОБА_2 займану ним та членами його сім`ї однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , є заява жителя АДРЕСА_2 від 14.06.1991року, адресована начальнику ЖЕК №2 п. ОСОБА_7 , в якій він просить продати йому ідеальні долі квартири АДРЕСА_7 , в ціну квартири АДРЕСА_7 не враховувати тамбур, погріб, огорожу, замощення, так як все це побудовано за свій рахунок. Із заяви від 14.06.1991року, адресованої начальнику ЖЕК №2 п. ОСОБА_7 , в якій йде мова про викуп ідеальної долі мансарди, не можливо встановити особу яка її писала, адже в ній відсутні ПІП, а також не вказано населений пункт. В цій частині заява розглянута не була і жодного рішення компетентного органу з цього приводу винесено не було.

Водночас, згідно Порядку (нормативного акту) продажу громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, чітко було визначено, передбачений законом порядок та адресата, якому повинна подаватись відповідна заява про продаж займаної квартири громадянину, а саме таку необхідно було подавати до виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об`єднання, організації, у віданні або у власності яких перебуває будинок (на червень 1991 року будинок перебував у власності УКРНАФТА та віданні НГВУ «Бориславнафтогаз»), чого всупереч вимог закону зроблено не було.

Згідно копії листа ЖКГ НГВУ «Бориславнафтогаз» від 04.07.1978року жителю будинку АДРЕСА_3 ) ОСОБА_2 ЖКГ НГВУ «Бориславнафтогаз» не заперечувало щодо добудови веранди до його квартири за його рахунок, при умові виконання всіх технічних норм. Проект на перепланування квартири необхідно було представити в ЖКГ на затвердження.

Однак, ОСОБА_2 жодного проекту на перепланування та добудови веранди до своєї квартири не виготовляв та ЖКГ НГВУ «Бориславнафтогаз» на затвердження не подавав. Таких документів він не подавав і виконавчому комітету Бориславської міської Ради народних депутатів, що стверджується листом-відповіддю міського державного архіву Бориславської міської ради №3-6/90 від 22.09.2011року, яка міститься у документах справи.

Натомість відповідач ОСОБА_2 самочинно, з істотним порушенням будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил, здійснив цегляну добудову до дерев`яного житлового будинку АДРЕСА_3 (1888 року будівництва) і не лише до своєї частини квартири АДРЕСА_7 , але і до належної позивачу квартири АДРЕСА_5 в даному житловому будинку, порушивши при цьому державні будівельні, санітарні норми та правила.

Крім цього, дана самочинна прибудова не складалася лише з тамбура і погреба, як про це зазначено у заяві адресованій начальнику ЖЕК №2 п. ОСОБА_7 , а фактично складалася з самочинно побудованого ОСОБА_2 підвалу площею 5,7 м.кв., коридору площею 2,6 м.кв., санвузла площею 3,1 м.кв., коридору площею 12,1 м.кв., та кладової площею 6,6 м.кв., загальною площею 30,1м.кв., що стверджується матеріалами інвентаризаційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_3 , а саме: на поверхового плану даного будинку, складеного 13.01.1948р., зі штампом 25.09.1989 року внесено зміни дана самовільна прибудова зазначена червоним кольором, як самовільна; та листом відповіддю міського державного архіву Бориславської міської ради Львівської області віл 09.06.2016 року № 07-04/43 про те, що в документах архівного фонду Бориславська міська рада та її виконавчий комітет за період 1984 року по 1991 рік рішення виконавчого комітету «Про затвердження акту-прийому в експлуатацію прибудови до квартири АДРЕСА_1 » не приймалося.

Також, в архівних документах, які були підставою для прийняття рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №324 від 15.08.1991року, є документ іменований як «довідка», складена ЖЕК №2 за підписом начальника ЖЕК №2 п.Стефанишин П.І., у якій всупереч вимогам закону не зазначено дати складення і номера «довідки».

Дану довідку, видану начальником ЖЕК №2 м.Борислава п.Стефанишин П.І. слід вважати такою, що видана з перевищенням посадових обов`язків та не створює юридичних наслідків, оскільки ЖЕК №2 м.Борислава не наділений повноваженнями по оцінці нерухомого майна, а тому така довідка не могла згідно положень чинного на той час закону, в тому числі і Примірної інструкції з діловодства братися до уваги як документ оціночною комісією при проведенні оцінки квартири АДРЕСА_1 , а в подальшому не могла братися до уваги і виконавчим комітетом Бориславської міської Ради народних депутатів при прийнятті оскаржуваних рішень.

Відповідно до Положення про продаж громадянам в особисту власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканською радою професійних спілок №142 від 19.05.1989року до заяви громадянина, який бажає придбати в особисту власність займану квартиру (будинок) повинна бути додана довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, однак, всупереч цьому станом на 14 червня 1991року до заяви такого документу додано не було.

З чого слідує, що заява від 14.06.1991року, адресована начальнику ЖЕК №2 п. ОСОБА_7 , не підлягала розгляду і відповідно не підлягала передачі виконавчому комітету Бориславської міської Ради народних депутатів та реєстрації.

В архівних документах міститься довідка №283 від 29.07.1991 року, видана ЖЕК №2 за підписом керівника ЖЕО Стефанишина та паспортиста ОСОБА_8 , в якій зазначено відомості щодо жилої площі квартири АДРЕСА_1 , а саме, що вона складається з однієї кімнати жилої площею 20,14 м.кв., що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_3 .

Із наведеного слідує, що 09 липня 1991 року (на день складення комісією акту оцінки квартири) згаданої вище довідки, не існувало.

Всупереч вимог п.10 Положення про продаж громадянам в особисту власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт (затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканською радою професійних спілок №142 від 19.05.1989року), виконавчим комітетом Бориславської міської Рад народних депутатів, не замовлялась в Дрогобицькому МБТІ необхідна технічна документація на квартиру АДРЕСА_7 , яка намічалася до продажу: план квартири та довідка про розмір її ідеальної долі, складені після її обстеження, про що свідчить відсутність такого звернення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів в матеріалах інвентаризаційної справи.

Із наведеного вище можна зробити висновок, що план квартири АДРЕСА_1 , яка намічалася до продажу в 1991р. взагалі не складався, оскільки оригінал такого плану відсутній як в інвентаризаційній справі так і в документах виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів про прийняття рішення про продаж даної квартири, а отже, за відсутності такого документу не було правових підстав для прийняття рішення про продаж у власність квартири.

Щодо виконання вимог закону про замовлення виконавчим комітетом Бориславської міської Ради народних депутатів в Дрогобицькому МБТІ довідки про розмір ідеальної долі квартири, яка намічається до продажу, то слід звернути увагу на наступне: начальник ЖЕК №2 п.Стефанишин П.І., не маючи відповідних на це повноважень, двічі звертався в Дрогобицьке МБТІ з листом, в якому просить: зокрема 18.06.1991року за №114 в підрахунок ідеальної долі квартири АДРЕСА_1 включити кладову, зазначену на поверховому плані літ.2-8, що свідчить про те, що ЖЕК №2 не поінформований про те, що кладова 10.06.1991року під час поточної інвентаризації з метою переоцінки вже перенесена МБТІ в склад приміщень квартири АДРЕСА_1 .

Будь-яких рішень щодо вилучення 10.06.1991 року зі складу квартири АДРЕСА_4 кладової, позначеної на плані літ. 2-8, площею 16,0 кв.м. та зміни літерації даної кладової на літ. 1-3 і включення її в склад приміщень квартири АДРЕСА_1 не приймалося ні Бориславською міською Радою народних депутатів ні НГВУ «Бориславнафтогаз» ВАТ «Укрнафта», що стверджується відповіддю міського державного архіву Бориславської міської ради Львівської області №07-02/39 від 16.07.2015р.

Виконавчим комітетом Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області розпорядженням за №56 від 06.04.1987 року «Про створення комісії по оцінці вартості житлових будинків» створено комісію по оцінці вартості житлових будинків, споруд, фруктових дерев і кущів, що належать на праві особистої власності громадянам і підлягають знесенню в зв`язку з державним будівництвом або продаж громадянам в такому складі: ОСОБА_9 заступник голови виконкому голова комісії, ОСОБА_10 начальник житлово-експлуатаційного об`єднання заступник голови комісії, ОСОБА_11 старший інженер архітектурно-планувальної групи секретар комісії; та членів комісії: ОСОБА_12 завідуючим фінансовим відділом, ОСОБА_13 начальник Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_14 ревізор-землемір виконкому.

Розпорядженням виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області за №212-р від 20.12.1988 року «Про поновлення складу комісії по оцінці вартості житлових будинків» в зв`язку з вибуттям окремих членів комісії по оцінці вартості житлових будинків, споруд, фруктових дерев і кущів, що підлягають продажі квартиронаймачам з фонду Бориславської міської Ради народних депутатів поновити її і рахувати в такому складі: Гринишин Б.В. перший заступник голови виконкому голова комісії, ОСОБА_15 головний архітектор міста, заступник голови комісії, ОСОБА_10 начальник міського виробничого об`єднання житлово-комунального господарства; члени комісії: Антошин М.М. завідуючий міським фінансовим відділом, Бориславський Е.М. начальник Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_16 інженер-землемір.

Розпорядженням виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області за №212-р від 20.12.1988року «Про поновлення складу комісії по оцінці вартості житлових будинків» діяло станом на 1991рік, в тому числі станом на 09.07.1991року.

З наведеного слідує, що неповноважною оціночною комісією 09.07.1991 року проведено оцінку квартири АДРЕСА_1 . Зокрема: в склад оціночної комісії незаконно були включені: заступник голови виконкому Зарицкий М.Д., начальник ЖЕК №2 Стефанишин П.І., представник бюро техінвентаризації Паньків, оскільки жодного розпорядження про включення цих посадових осіб в склад комісії по оцінці вартості житлових будинків виконавчим комітетом Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області не приймалось.

Із архівної копії акту оцінки квартири АДРЕСА_1 від 09.07.1991року, вбачається, що він не підписаний тими членами оціночної комісії, які його складали, а саме: Звір взагалі не складав даного акту оцінки квартири та не входив в склад цієї комісії, а відтак, і не мав права підписувати його. Акт оцінки квартири від 09.07.1991року не підписаний членом комісії, який його складав, а саме ОСОБА_17 , з огляду на викладене Акт оцінки квартири від 09.07.1991року є недійсним та не міг братися до уваги виконавчим комітетом Бориславської міської Ради народних депутатів при прийнятті рішення №324 від 15.08.1991року.

Згідно листа ЖЕК №2 від 11.07.1991року за №1-106 , після складення акту оцінки квартири АДРЕСА_1 від 09.07.1991року, оціночною комісією вже зазначена ідеальна доля квартири АДРЕСА_1 ; начальник ЖЕК №2 п. ОСОБА_7 просить визначити ідеальну долю квартири АДРЕСА_9 , при цьому зазначаючи, що дана квартира вже складається не з тамбура, про що раніше саме начальник ЖЕК №2 п. ОСОБА_7 видав довідку про вартість тамбура, (в акті оцінки квартири АДРЕСА_1 від 09.07.1991року вираховано з вартості квартири АДРЕСА_1 , яка підлягала продажу, саме вартість тамбура, а не двох коридорів, санвузла, кладової), без проведення відповідного обстеження квартири та складення плану цієї квартири.

17.07.1991 року Дрогобицьким МБТІ видано довідку №596 про розмір ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 у змісті якої зазначено, що дану довідку видано по заяві міської Ради як власника будинку, що не відповідає дійсності, так як в дійсності жодної заяви Бориславська міська Рада не подавала Дрогобицькому МБТІ, що стверджується відсутністю її в інвентаризаційній справі №1900.

На день видачі Дрогобицьким МБТІ довідки №596, а саме: 17.07.1991року, у змісті якої зазначено, що в ідеальну долю квартири АДРЕСА_7 , що становить 11/25, входить кладовка 1-3, площею 16, 9 кв.м., не існувало жодного рішення Бориславської міської Ради про вилучення даної кладовки з складу квартири позивача та включення в склад квартири АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_2 .

У змісті даної довідки Дрогобицького МБТІ зазначено, що до складу квартири АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_2 входить і включено в ідеальну долю даної квартири тамбур, погріб, Ѕ сараю Б, Ѕ сараю В, Ѕ огорожі, Ѕ замощення, що суперечить всім оригіналам документів інвентаризаційної справи №1900 на будинок АДРЕСА_3 та свідчить про те, що ні будинок, ні квартира ОСОБА_2 , яка підлягала продажу, не обтежувалася працівниками Дрогобицького МБТІ.

Відповідно до п.12 Положення про продаж громадянам в особисту власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканською радою професійних спілок №142 від 19.05.1989року вартість квартир (будинків), що продаються, визначається виходячи із залишкової балансової вартості будинку за станом на рік, що передує продажу. При цьому балансова вартість будинків, збудованих до введення з 1 січня 1984року нових кошторисних цін, визначається з урахуванням перевідних коефіцієнтів, що додаються.

Однак, всупереч встановленого законом Порядку вартість квартири АДРЕСА_9 була визначена неправильно, оскільки балансова вартість будинку АДРЕСА_3 була взята до обрахунку не за станом на рік, що передує продажу, тобто не за 1990 рік, а - станом на 10.06.1991 рік, що є істотним порушенням.

Підставою прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №324 від 15.08.1991року був ще оціночний акт складений за Формою №3, та оціночний акт складений за Формою №4, без зазначення дати їх складення, які оціночна комісія виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів взагалі не мала права складати, оскільки документи складені за такими формами є складовою технічного паспорта на будинок.

Рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №409 від 03.10.1991р «Про внесення змін в п.13 рішення виконкому №424 від 15.08.1991року про затвердження оціночних актів на продаж громадянам міста квартир та одноквартирних житлових будинків», яким внесено зміни щодо площі та характеристики приміщень квартири АДРЕСА_1 , є незаконним ще й з тих підстав, що прийнято виконкомом Бориславської міської Ради народних депутатів вже після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 02.10.1991року, однак реальне його виконання так і не відбулося.

З огляду на це у відповідача ОСОБА_2 так і не виникло права власності на допоміжне приміщення, яке не примикає до його квартири, - кладови на мансарді площею 16,0 кв.м., що у житловому будинку АДРЕСА_3 , а Положення про продаж громадянам в особисту власність квартир у будинках державного і громадського державного фонду, їх утримання і ремонт, затверджене Постановою Ради Міністрів Української РСР від 19.05.1989р. №142, яким регулювалося питання придбання відповідачем ОСОБА_2 квартири не передбачав можливості виникнення права власності на допоміжні приміщення будинку, одночасно з переходом права власності на квартиру.

З наведеного вище слідує, що рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №324 від 15.08.1991р. та №409 від 03.10.1991р. прийняті на підставі документів, відомості у яких не відповідають дійсності та складених з істотним порушенням вимог діючого на той час Порядку продажу громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, Примірної Інструкції по діловодству в Міністерствах і Відомствах Української РСР і виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, затвердженою Постановою Ради Міністрів УРСР від 31.07.1975року №362, а відтак є незаконними та підлягають скасуванню.

Оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 02.10.1991р. між виконкомом Бориславської міської Ради народних депутатів, та ОСОБА_2 , згідно якого «Продавець» продав, а «Покупець» купив займану ним квартиру АДРЕСА_10 і становить 11/25 ідеальної долі житлового будинку в якому вона розміщена, посвідчений державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Петруняк І.О. 03.10.1991року за реєстровим №3037, - підлягає визнанню недійсним, оскільки ґрунтується на незаконному рішенні виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №324 від 15.08.1991р..

Із копій архівних документів надісланих на адресу суду Львівським державним нотаріальним архівом, на підставі яких посвідчено оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири, встановлено, що витяг з рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №324 від 15.08.1991р. не відповідає оригіналу рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №324 від 15.08.1991р., а саме п.13 та п.13.1 даного рішення, що стверджується архівною копією даного рішення, яка знаходиться у документах даної справи, а оригінал якого зберігається у міському державному архіві Бориславської міської ради Львівської області.

Зокрема, в оригіналі рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №324 від 15.08.1991р. взагалі відсутній п.13.2, оскільки такого положення даного рішення за п. 13.2 15.08.1991 року виконавчий комітет Бориславської міської Ради народних депутатів не приймав, а відтак і не зобов`язував ЖЕК №2 оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку і зняти квартиру АДРЕСА_7 (без зазначення точної адреси місцезнаходження даної квартири) з балансу ЖЕК №2.

У витязі з рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів №324 від 15.08.1991р. зазначено, що «оригінал даного рішення знаходиться в прот.№12 від 15.09.91», однакі згідно відповіді Міського державного архіву Бориславської міської ради Львівської області №07-04/1/2 від 01.02.2016 року (знаходиться у документах даної справи) - 15 вересня 1991року засідання виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів взагалі не проводилося, а відтак і протокол за №12 не складався і оригінал даного рішення №324 від 15.08.1991р. там не знаходиться.

Відповідно до п.14, 23, 37 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (затв. Наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975р. № 45/5: при посвідчені угод з`ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. У разі укладення угоди представником перевіряються його повноваження; документи, на підставі яких вчинено нотаріальні дії, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін.., що залишається в справах державної нотаріальної контори; у випадку вчинення угоди представником перевіряється його повноваження. Повноваження представника перевіряється виданою на його ім`я довіреністю.

У змісті оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири, зазначено, що від імені виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів діяв начальник ЖЕК №2 ОСОБА_7 на підставі довіреності Бориславського міськвиконкому від 12.01.1991р. за №3-30/21, який підписував оскаржуваний договір, з чого слідує, що дата видачі передує даті винесення оскаржуваного рішення №324 від 15.08.1991р. про продаж квартири відповідачу ОСОБА_2 , більш як на сім місяців і до того ж згідно оригіналу оскаржуваного рішення №324 від 15.08.1991р., виконавчий комітет Бориславської міської Ради народних депутатів не зобов`язував ЖЕК №2 оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, що викликає у суду сумнів про існування такої довіреності та свідчить про те, що оскаржуваний договір підписано неповноважною особою.

У відповідності до ст.117 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963року право спільної часткової власності держави і громадян, кооперативних або інших громадських організацій і громадян підлягає припиненню протягом одного року, що обчислюється з дня виникнення спільної власності, шляхом: продажу громадянам частки, належної державі.

Згідно п. 79 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції Української РСР від 31.10.1975року за №45/5при посвідченні договорів купівлі-продажу громадянам належних державі (місцевим Радам депутатів трудящих, державним підприємствам, установам) кооперативним і громадським організаціям часток жилих будинків з метою припинення спільної часткової власності (стаття 117 ЦК УРСР) вимагаються: довідка-характеристика бюро технічної інвентаризації, акт оцінки частки, що продається і доказ того, що покупець проживає на правах наймача в частині будинку, що продається. При продажу громадянам часток жилих будинків, належних державі, вимагається також довідка фінансового органу про прийняття на облік частини будинку, що продається.

Однак, всупереч вимог закону ні належним чином виданої довідки-характеристики бюро технічної інвентаризації, ні належним чином оформленого акту оцінки частки, що продається, ні довідки фінансового органу про прийняття на облік частини будинку, що продається не було в наявності на час посвідчення спірного договору купівлі-продажу квартири, а відтак державний нотаріус і не мала права посвідчувати спірний договір купівлі - продажу.

Ні із змісту оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири від 02.10.1991року, ні з наявної в архівних документах Львівського державного нотаріального архіву, на підставі якої державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори 02.10.1991року посвідчено договір купівлі-продажу квартири, - довідки-характеристики №942 від 27.09.1991року не вбачається, з яких саме приміщень складалася відчужувана квартира, і які саме приміщення становлять загальну площу 59,3м2 та становлять 11/25 ідеальної долі житлового будинку, в якому вона розміщена.

Державний нотаріус Бориславської державної нотаріальної контори, посвідчила спірний договір купівлі-продажу на підставі акту оцінки квартири АДРЕСА_1 , який не відповідав вимогам закону.

У відповідності до ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

З урахуванням наведеного, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 02.10.1991р. між виконкомом Бориславської міської Ради народних депутатів та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Петруняк І.О. 23.10.1991року за реєстровим №3037, слід визнати недійсним на підставі ст.48 ЦК УРСР, оскільки істотно порушує такий порушує права позивача в частині продажу ОСОБА_2 надто завищеного розміру ідеальної долі житлового будинку АДРЕСА_3 , куди входить право позивача на спільне користування допоміжним приміщенням кладовою на мансарді площею 16,0 кв.м., та право на користування господарськими спорудами та прибудинковою земельною ділянкою, оскільки займана відповідачем ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 складалася з однієї кімнати і кухні, загальною площею 43.3 кв.м., що явно не відповідає 11/25 ідеальним частинам будинку.

Згідно ст.105 ЦК Української РСР в редакції 1963 року громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

У відповідності до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - згідно із п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила ст.376 ЦК про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об`єктів, побудованих до набрання чинності ЦК та Законом №3038-VI.

Згідно п.29 даної Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об`єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Окрім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Системний аналіз наведених вище положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №6363/3541/17.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду від 6 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16 та постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 458/1173/14-ц.

З листів ДАБІ у Львівській області від 23.06.2010 року за №7/13-06-4884 та від 25.11.2011 року за №7/13-6-2577, які знаходяться у матеріалах справи, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення у сфері містобудівної діяльності та видавалися приписи про зупинення виконання будівельних робіт.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 , реконструкція житлового будинку (прибудова з надбудовою) проведена без розробленої проектної документації (робочого проекту), без погоджень на реконструкцію відповідних органів влади та відсутністю декларації на виконання робіт. Починаючи з 1991 року і по даний час, відповідач не зважаючи на приписи ДАБІ самочинно здійснив до частини будинку АДРЕСА_3 , прибудову з надбудовою, яка складається з наступних приміщень позначених на поверховому плані, зокрема на 1-му поверсі приміщення позначені: літ.І-підвал площею 5,7м.кв., літ.I-коридор площею 2,6м.кв., літ.ІІ-санвузол площею 3,1м.кв., літ.ІІІ-коридор площею 12,1м.кв., літ.ІV-кладова площею 6,6м.кв., а також приміщення позначені літ.1-3, площею 3,7м.кв., літ.1-4 площею 2-2м.кв., літ.1-5 площею 15,7м.кв., літ.1-6 площею 18,1, а на другому поверсі приміщення позначені: літ. 1-7 площею 5,0м.кв., літ.1-8 площею 18,8м.кв., літ. 1-9 площею 18,2 м.кв., літ.1-10 площею 4,7 м.кв., лі.1-11 площею 3,6 м.кв., літ. 1-12 площею 5,5м.кв., 1-13 площею 9,9 м.кв.

Також судом встановлено, що на мансарді будинку АДРЕСА_3 є загородження з оцинкової бляхи, яким відповідач перекрив позивачу доступ до спірної кладовки.

Про самочинність проведеного відповідачем ОСОБА_2 будівництва свідчить відмітка КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» у матеріалах інвентаризаційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_3 - «Побудовано самовільно». Правовстановлюючі документи на самочинну прибудову з надбудовою у відповідача ОСОБА_2 відсутні по даний час.

Самочинне будівництво ОСОБА_2 порушує права позивача, зокрема його право на збереження цілісності будинку, адже самочинно збудовані споруди призводять до руйнування будинку позивача вцілому (на даний час знос будинку 55-60%), так як ОСОБА_2 при будівництві з`єднано самовільну будову з основною частиною дерев`яного житлового будинку (1888року побудови), що впливає на міцність та безпечність будинку вцілому, внаслідок чого самочинна цегляна прибудова з надбудовою відповідача, чинить значне навантаження на дерев`яний житловий будинок.

Окрім цього, ОСОБА_2 під час будівництва не враховано той факт, що земельна ділянка на якій знаходиться спірне самочинне будівництво розташована в межах гірничого відводу Бориславського нафтового родовища. Діючий вакуумопровід проходить на відстані 13м. від межі ділянки, також на відстані приблизно 70 м.(при нормі мінімум 150м.) знаходиться діюча свердловина, на відстані близько 55м. знаходиться діюча дегазаційна свердловина, та й взагалі відповідачу потрібно врахувати те, що м.Борислав відноситься до переліку населених пунктів, які розташовані у сейсмічно небезпечній зоні, а тому при реконструкції чи добудові повинні бути передбачені вимоги ДБН «Будівництво в сейсмічних районах» чого відповідачем не зроблено.

З огляду на вказане вище суд прийшов до переконання, що самочинне будівництво (добудова та надбудова) до будинку АДРЕСА_3 здійснене з істотними порушеннями нормативно правових актів у галузі будівництва, не відповідає вимогам будівельних норм та правил, за час розгляду даної справи яка бере свій початок ще 2011, відповідач не зробив жодних дій щодо перебудови самобуду, інші заходи реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва позитивних результатів не дали, а тому лише крайній захід впливу на забудовника (відповідача ОСОБА_2 ) у вигляді знесення самочинного об`єкта нерухомості та приведення у попередній стан житлового будинку АДРЕСА_3 , зможе ефективно відновити порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. а тому згідно вимог ст..141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача, понесені ним витрати по оплаті судового збору та витрати пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України «Види судових витрат»: Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З огляду на це до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягають витрати в сумі 48619 грн. 28 коп. (які складаються з: 51 грн. судовий збір (т.1 а.с.1) + 120 грн. витрати на ІТЗ (т.1 а.с. 2) + 4422 грн. оплата за експертизу (т.2 а.с.43) + 243,60 грн. судовий збір (т.2 а.с.200) + 900,48 грн. за проведення почеркознавчої експертизи (т.4 а.с. 4-12) + 640 грн. судовий збір (т.4 а.с. 48) + 21477,60 грн. за проведення додаткової комісійної експертизи (т.6 а.с.69-96) + 420,40 грн. судовий збір (т.6 а.с.136) + 20344,20 грн. за проведення експертизи (т.7 а.с.182-183).

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 13, 81, 258, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати незаконним реєстраційне посвідчення на право державної власності на житловий будинок за Бориславською міською Радою народних депутатів №1271 в реєстровій книзі №1, видане Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації Львівського обласного житлово-комунального господарства 24.09.1991 року за №164 Бориславській міській Раді народних депутатів на підставі рішення виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 18.02.1988року за №65.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №324 від 15.08.91р. «Про затвердження оціночних актів на продаж квартир та одноквартирних житлових будинків в м.Бориславі», в частині п.13 даного рішення затвердження оціночного акту від 09.07.1991р. про продаж квартири АДРЕСА_1 та продажу відповідачу ОСОБА_2 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 59,3м.кв, що становить 11/25 ідеальних частини житлового будинку.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради від 03.10.91р. за № 409 «Про внесення змін в п.13 рішення виконкому №324 від 15.08.91р. «Про затвердження оціночних актів на продаж громадянам міста квартир та одноквартирних житлових будинків».

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02 жовтня 1991року, який укладений між виконавчим комітетом Бориславської ради та гр. ОСОБА_2 , з моменту його підписання.

Визнати незаконною проведену 21.11.1991року Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №3530 державну реєстрацію права власності на нерухоме майно 11/25 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та скасувати заключення про реєстрацію будинку (домоволодіння) видане 21.11.1991року Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні кладовкою поз.1-3, відповідно до поверхового плану будинку по АДРЕСА_3 , розміром 16,0 м.кв., яка знаходиться на мансарді даного будинку шляхом демонтажу загородження з оцинкованої бляхи.

Зобов`язати ОСОБА_2 знести за свій рахунок самочинно проведену прибудову з надбудовою по АДРЕСА_3 , яка складається з наступних приміщень, що позначені на поверховому плані, зокрема на 1-му поверсі приміщення позначені: літ.І-підвал площею 5,7м.кв., літ.I-коридор площею 2,6м.кв., літ.ІІ-санвузол площею 3,1м.кв., літ.ІІІ-коридор площею 12,1м.кв., літ.ІV-кладова площею 6,6м.кв., а також приміщення позначені літ.1-3, площею 3,7м.кв., літ.1-4 площею 2-2м.кв., літ.1-5 площею 15,7м.кв., літ.1-6 площею 18,1, а на другому поверсі приміщення позначені: літ. 1-7 площею 5,0м.кв., літ.1-8 площею 18,8м.кв., літ. 1-9 площею 18,2 м.кв., літ.1-10 площею 4,7 м.кв., лі.1-11 площею 3,6 м.кв., літ. 1-12 площею 5,5м.кв., 1-13 площею 9,9м.кв., привівши у попередній стан житловий будинок АДРЕСА_3 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Бориславської міської ради Львівської області, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 48619 грн. 28 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.03.2023 року

Суддя __________________ О.В. Крамар