Справа № 199/2117/21
(2-о/199/84/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

19.03.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Остапенко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Дніпро), про встановлення фактів смерті на тимчасово окупованій території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення фактів смерті осіб на тимчасово окупованій території, в якій зазначив, що вона є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянки України ОСОБА_2 , яка померла в м. Дебальцеве у Донецькій області внаслідок атеросклеротичного коронарокардиосклерозу. Також заявник є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина України ОСОБА_3 , який також помер в м. Дебальцеве у Донецькій області внаслідок постінфарктного кардіосклерозу. Отримати свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану заявник не може, оскільки факти смерті відбулися на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дебальцеве Донецької області. А також встановити факт смерті ОСОБА_3 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дебальцеве Донецької області

Заявник до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У даному випадку заяву подано донькою та дружиною померлих осіб.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник подала лікарське свідоцтво про смерть № 17 від 20 січня 2020 року, що видане на тимчасово окупованій території України, згідно якого ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку про поховання від 21 січня 2020 року. На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявник подала лікарське свідоцтво про смерть № 217 від 2 листопада 2020 року, що видане на тимчасово окупованій території України, згідно якого ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідку про поховання від 03 листопада 2020 року.

Згідно ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики і з забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановленими.

Керуючись ст. 317 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Дніпро), про встановлення фактів смерті на тимчасово окупованій території України, - задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дебальцеве Донецької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, уродженки с. Дрезгалове Красненського району Орловської області, причина смерті: атеросклеротичний коронарокардиосклероз.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Дебальцеве Донецької області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця с. Дмитріївка Валуйського району Бєлгородської області, причина смерті: постінфарктний кардіосклероз.

Судові витрати по справі не відшкодовуються.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя