Справа № 308/9530/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Радь І.І., звернулася до суду із позовом, у якому просить скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за №12314142 від 23.03.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 застосоване на підставі: постанова про арешт майна боржника 31694532, 23.03.2012, старшим державним виконавцем ВПВР Шутко О.М.

В обґрунтування позову зазначає, що 15.03.2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) Шутко Олександром Михайловичем, з метою примусового виконання наказу від 11.03.2011 року №11/107 виданого Господарським судом Закарпатської області, винесено постанову про відкриття виконавче провадження за №31694532 щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 3 194 855 гривень 31 коп. з яких: 1 999 991 гри. суму простроченого кредиту, 1 016 698, 75 грн. відсотки за користування кредитом, 34 385, 25 грн. пені, 143 780,31 грн. трьох процентів річних, а також 25 500 грн. у відшкодування витрат по оплаті державного мита та 236 грн. у відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

23.03.2021 року вищевказаним державним виконавцем, в межах виконавчого провадження №31694532, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом із тим, 05.06.2014 року головним державним виконавцем Вудмаска Мироном Федоровичем в даному виконавчому провадженні, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із тим, що за результатом перевірки майнового стану боржника встановлено, що в останнього відсутнє майно та грошові кошти на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по виконавчому документу. Однак, не дивлячись на завершення виконавчого провадження №31694532 ОСОБА_1 в ході здійснення реєстраційних процедур стало відомо, що стосовно належного їй майна - невизначене майно, міститься запис про обтяження за №12314142. Тобто, в ході винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу державним виконавцем Вудмаска М.Ф. не було вирішено питання щодо зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Позовне провадження - це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Наявність спору про право цивільне визначає і іншу характерну рису цього провадження - участь у ньому двох сторін - позивача та відповідача.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Зі змісту позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області перебувало виконавче провадження №31694532 щодо виконання наказу від 11.03.2011 року №11/107, виданого Господарським судом Закарпатської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 3 194 855 гривень 31 коп. з яких: 1 999 991 гри. суму простроченого кредиту, 1 016 698, 75 грн. відсотки за користування кредитом, 34 385, 25 грн. пені, 143 780,31 грн. трьох процентів річних, а також 25 500 грн. у відшкодування витрат по оплаті державного мита та 236 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Виконавче провадження було відкрито 15.03.2012 року та 05.06.2014 року було повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Як вбачається з матеріалів доданих до позову, виконавче провадження №31694532 є завершене.

У Державному реєстрі речових прав, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження міститься обтяження у вигляді арешту нерухомого майна належного ОСОБА_1 застосоване на підставі: постанова про арешт майна боржника 31694532, 23.03.2012, старшим державним виконавцем ВПВР Шутко О.М.

Таким чином позивач була боржником у виконавчому провадженні №31694532, яке відкрите на виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2011 року №11/107.

Частиною 1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (в чинній на той час редакції) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 є власником майна, на яке було накладено арешт постановою старшого державного виконавця ВПВР Шутко О.М. 23.03.2012 року у виконавчому провадженні №31694532

Таким чином позивач є боржником у виконавчому провадженні та не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому законом, у зв`язку із чим дана справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року справа № 712/12136/18, в постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року справа № 161/3171/19, у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року справа № 335/8905/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається із матеріалів справи виконавче провадження було відкрите щодо виконання наказу, виданого Господарським судом Закарпатської області.

Відповідно до ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно положень ч.1 ст.340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У позовній заяві жодних інших вимог матеріально-правового характеру заявлено не було.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі з наведених вище підстав.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України роз`яснити позивачу про право звернення до господарського суду, який видав виконавчий документ, із відповідною скаргою на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця.

Позивачу також слід роз`яснити, що відповідно пункту 3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 447, 448 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування арешту.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду в порядку, передбаченому розділом VI ГПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило