Дата документу 10.03.2021 Справа № 332/4439/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4439/19 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н. В.
Провадження № 22-ц/807/821/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було уточнено в процесі розгляду справи

В обґрунтування позову зазначив, що 19.12.2018р. між ним та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 1055. Відповідно до п. 1.1 договору він надав відповідачу грошові кошти в сумі 284704 грн. із кінцевим терміном погашення заборгованості 19.06.2019р. Факт одержання грошей підтверджується підписанням цього договору, про зазначено також у п. 1.2. В забезпечення виконання вказаного договору позики 19.12.2018 між ним як іпотекодержателем та ОСОБА_3 як іпотекодавцем укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 1056. Предметом іпотеки згідно з п. 3 вказаного договору є квартира АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору зобов`язання ОСОБА_3 не виконуються, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором складає 638635,25 грн., яка складається із: 284704,00 грн. - основного боргу, 3931,25 - трьох процентів річних, 350000 грн. - суми неустойки, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О.С. 02.09.2016р. за реєстром № 665, шляхом застосування процедури продажу, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною на рівні, не нижчому від за звичайні ціні на такий від майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30листопада 2020 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором позики, зареєстрованим в реєстрі № 1055, від 19.12.2018р. в сумі 638 635, 25 грн., що складається із: 284 704, 00 грн. - суми основного боргу, 3931.25 грн. - суми трьох процентів річних. 350 000 грн.- суми неустойки, на користь ОСОБА_2 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О.С. 02.09.2016р. за реєстром № 665, запис про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02.09.2016р., номер запису про право власності: 16253107, реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 101, шляхом застосування процедури продажу, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплатою судового збору у розмірі 6386, 35 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Або у разі визнання вимог позивача законними, зменшити відповідно до приписів статті 551 ЦК України розмір пені, який значно перевищує розмір збитків позивача, а також з урахуванням того, що на час отримання позикиі настання строку повернення коштів та й на теперішній час у неї склались дуже складні обставини: смерть батька, хвороба матері на онкологічне захворювання, її поганий стан здоров`я, народження другої дитини, важке матеріальне становище.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, кожна з яких наполягала на своїй позиції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що 19.12.2018р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 1055.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 284704 грн. із кінцевим терміном погашення заборгованості 19.06.2019р. (а.с. 6-7).

В забезпечення виконання вказаного договору позики 19.12.2018 між ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 1056. Предметом іпотеки за п. 3 вказаного договору є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 9-14).

Зобов`язання позивача за договором позики були виконанні в повному обсязі, адже за положеннями пункту 1.3 договору позики факт одержання грошей підтверджується підписанням договору, а також розпискою (а.с. 6-8).

На підтвердження отримання позики позичальник видала позикодавцеві власноручно написану розписку, у якій вказала, що отримала від ОСОБА_2 суму у розмірі 10 168 доларів США згідно до договору позики № 1055 від 19.12.2018р. Сума отримана у повному обсягу, претензій до позикодавця не мається ( а.с. 8).

Згідно свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 81).

Пунктом 2 підпункт «г» договору сторони узгодили, що розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті України гривні, у сумі 284 704 грн.

В пункті 4 сторони також погодили, що у випадку неповернення позики до 19 червня 2019р., позикодавець має право вимагати сплати семи відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочення.

Також пунктом 18 іпотечного договору між сторонами узгоджено, що в разі невиконання (неналежного виконання) повністю або частково боржником зобов`язання за договором позики, іпотекодержатель має право в порядку, передбаченому даним договором та/або чинним законодавством України, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки (звернути стягнення на предмет іпотеки).

Зі спливом строку, на який відповідачу були позичені кошти, остання борг не повернула, вимогу позивача від 22.10.2019р. не виконала, тому ОСОБА_2 в судовому порядку просив задовольнити його вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням способу його реалізації через проведення торгів.

Розмір заборгованості визначив у основній сумі 284 704 грн., а також нарахував за період з 20.06.2019р. наступної дати після сплив строку повернення боргу до 04.12.2019р. дати складання позовної заяви 3 % річних від цієї суми, що становить 3 931,25 грн. Крім цього, нарахував відповідно до умов договору пеню за ставкою 7 % за вказаний період прострочення за 169 днів, що склало 3 348 119,04 грн. Але самостійно зменшив суму пені до стягнення до 350 000 грн. Загальний розмір заборгованості, який ОСОБА_2 просив погасити за рахунок предмета іпотеки ним визначено у позові в сумі 638 635,25 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що вимоги позивача є доведеними зібраними у справі доказами, а також ґрунтуються на положеннях ЗУ «Про іпотеку» та цивільному законодавстві, вирішивши позов відповідно до приписів ст.ст. 525, 523, 530, 549-552, 589, 590, 610, 611, 625, 627, 638, 1046, 1049, 1050 ЦК України та ст.ст. 1, 5, 6, 7, 33, 38, 39 ЗУ «Про іпотеку».

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує, що суд при ухваленні рішення не дослідив дотримання іпотекодержателем ОСОБА_2 пункту 20 договору іпотеки та приписів ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 1000, 1003, 1007 ЦК України, а саме, щодо направлення їй перед ініціюванням процедури звернення стягнення на іпотечне майно особисто кредитором письмової вимоги про погашення боргу із зазначенням його розміру, щодо наявностіу представника, яким вимога складалась та направлялась, відповідних повноважень. Проте, недотримання вказаних норм та умов договору унеможливлює, на її

думку, звернення стягнення на іпотечне майно.

З приводу вказаних доводів скарги колегія наголошує на наступному.

Дійсно судом не перевірялись вказані відповідачем у апеляційній скарзі вище наведені обставини.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку`у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою дляреалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Аналогічний наведеному у спеціальному законі зміст обов`язків іпотекодержателя міститься у пункті 20 іпотечного договору, укладеного між сторонами у цій справі.

Відтак, із другого речення ч. 1 статті 35 ЗУ «Про іпотеку» вбачається, що таке повідомлення є обов`язковим лише для застосування іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на іпотечне майно, але не позбавляє іпотекодержателя права без відповідного повідомлення розпочати судовий процес з реалізації права на погашення боргу за рахунок предмета іпотеки відповідно до приписів статті 39 ЗУ «Про іпотеку».

Між тим, у цій справі іпотекодержатель все ж таки намагався направити відповідне повідомлення боржнику ОСОБА_7 про необхідність погашення заборгованості зі спливом строку, на який надано позику, яку було 22.10.2019р. складено та підписано його адвокатом Богословським В.А. та направлено на адресу, у якій зареєстрована боржник: АДРЕСА_2 , про що свідчить опис цінного листа, накладна про його прийняття Укрпоштою та квитанція про сплату за пересилку ( а.с. 15-17).

Те, що вказаний лист-вимога спрямована ОСОБА_3 , в той час як остання змінила прізвище на ОСОБА_6 , а також, що його підписано адвокатом кредитора ОСОБА_2 ОСОБА_8 , правового значення не має, оскільки боржником залишається одна і та ж особа, а вимога спрямована за виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , а не на користь адвоката Богословського В.А., та, зокрема, за її зареєстрованим місцем проживання, що вбачається з інформаційної довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ( а.с. 40).

Посилання відповідача на трекінг-відстеження вручення цього цінного відправлення, у якому не міститься відомостей про відправлення за номером 327, є неспроможними, оскільки така інформація зберігається на сайті Укрпошти лише протягом шести місяців, в той час як відправлення здано на пошту 22.10.2019р., а перевірку провів відповідач на сайті Укрпошти 23.12.2020р., тобто більш

як через рік.

Таким чином, порушень позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду з цим позовом вимог статті 35 ЗУ «Про іпотеку» апеляційним судом не встановлено.

Наступним доводом апеляційної скарги є те, що суд залишив поза увагою приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру пені. Вказувала, що для цього у суду були всі підстави, оскільки вона надала до матеріалів справи документи про тяжкі для себе і своєї сім`ї обставини, які передували договірним відносинам з позивачем та продовжували існувати на час позики та на час спливу строку її повернення, та які саме були підставами для укладення обтяжливих для неї договорів з позивачем.

Колегія вказує, що на питання колегії щодо оспорювання укладених з позивачем договорів відповідач відповіла, що ці договори вона не оспорювала.

Отже, договори про позику та іпотеку на даний час є чинними, а тому перевірці підлягають лише доводи щодо можливості та необхідності застосування приписів ч. 3 статті 551 ЦК України щодо стягнутого судом розміру пені.

Апеляційний суд зазначає, що порядок здійснення провадження у справі відбувається відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тому положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

З цього приводу ВС у постанові від 15.07.2020р. у справі № 185/1265/17 посилався на висновки, що містяться у постанові Верховний Суд України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

У справі 185/1265/17 ВС не визнав висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі, що більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання, таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

У підсумку колегія суддів ВС дійшла висновку про можливість зменшити розмір неустойки за договором позики грошей з 123 312,00 грн. до 30 000,00 грн., оскільки це відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві (постанова від 15.07.2020 у справі № 185/1265/17).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розрахунок пені проведений позивачем ОСОБА_2 в межах умов договору, тобто за ставкою 7 % на суму боргу у розмірі 284 704 грн. за кожен день прострочення за визначений ним період, що становив 169 днів,що становило 3 348 119,04 грн. Тому позивач вже зменшував цю суму та до стягнення у позові визначив 350 000 грн.

В свою чергу, відповідач у скарзі зазначає, що збитки позивача становлять лише 3 931,25 грн., що є сумою трьох відсотків річних, які є настільки незначними, що можна взагалі визнати їх відсутніми.

Але колегія суддів не погоджується із такими доводами відповідача з огляду на наявність з цього приводу правового висновку Великої Палати Верховного Суду у правовідносинах банківського вкладу, який можливо поширити і на правовідносини, що випливають з договору позики у цій справі, щодо пені за несвоєчасне повернення грошових коштів. У розглянутій Великою Палатою справі наданий відповідачем розрахунок пені було відхилено, оскільки такий здійснений, виходячи із суми процентів, які належали позивачеві як вкладнику, а не з суми всього депозиту, який не був своєчасно повернутий позивачу.

Про помилковість таких висновків апелянта в цій справі, що наразі розглядається апеляційним судом, свідчить правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.03.2019р. у справі № 761/26293/16-ц, згідно з якою пеня за прострочення зобов`язання з видачі клієнтові належних йому за договором сум обраховується від суми утримуваних банком коштів, тобто суми депозиту з нарахованими відсотками.

А тому є помилковою вказівка в апеляційній скарзі, що збитками є лише сума 3 % річних у розмірі 3 931,25 грн., в той час як основний борг в сумі 284 704 грн. також не повернуто, та він також прирівнюється до статусу збитків. А тому при застосуванні вимог статті 551 ЦК України слід враховувати весь основний борг, а не лише суму відсотків.

Між тим, суд першої інстанції не врахував того, що стягнута сума пені все ж таки значно перевищує розмір заборгованості відповідача за договором позики, не перевірив доводи відповідача про її вкрай важке становище, яке змусило її укласти договори позики та іпотеки, та не застосував положення ч. 3 статті 551 ЦК України. Також судом не враховані правові висновки щодо застосування вимог зазначеної норми до спірних правовідносин, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах: № 761/26293/16-ц, № 757/32522/17-ц, № 201/18575/17, № 757/18977/18-ц, № 757/53464/18, № 757/49408/18-ц.

З наданих відповідачем документів вбачається, що укладенню договору позики та іпотеки з ОСОБА_2 19.12.2018р. передують інші аналогічні відносини з ОСОБА_9 , у якого вона 05.05.2018р. брала в позику 167 440 грн., на погашення якої нею і було взято позику у ОСОБА_2 ( а.с. 132).

У цей час протягом 2018-2019 рр. у відповідача склались вкрай тяжкі обставини: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_10 ( а.с. 142); матір ОСОБА_11 перебувала на медичному обстеженні та їй була встановлена ІІ група інвалідності з онкологічного захворювання ( а.с. 135, 140); в самої відповідачки також встановлені ряд захворювань, у зв`язку з чим вона проходила обстеження, лікуваннях у стаціонарах, та їй визначена потреба у оперативному лікуванні ( а.с. 136-139, 141). На теперішній час: відповідач має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 134), ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 133). Тобто на час настання строку повернення позики відповідач перебувала у стані вагітності, а на тепер у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Колегія вважає, що всі ці обставини дають підстави для застосування ч. 3 статті 551 ЦК України та зменшення визначеного до стягнення судом першої інстанції розміру пені з 350 000 грн. до 100 000 грн., що ніяким чином не порушить права позивача, який за 5 місяців затримки у сплаті боргу отримує одразу пеню у розмірі третини від суми позики.

Зважаючи на все вище наведене, колегія відповідно до вимог п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України задовольняє частково апеляційну скаргу та змінює рішення суду в частині розміру заборгованості та судових витрат, зменшивши суму заборгованості, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, до 388 635 (трьохсот восьмидесяти восьми тисяч шестиста тридцяти п`яти) гривень 25 копійок за рахунок зменшення розміру пені до 100 000 (ста тисяч) гривень, та зменшити стягнуту суму судового збору пропорційно до зміненої суми заборгованості до 3 883 (трьох тисяч восьмиста восьмидесяти трьох)

гривень 65 копійок.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30листопада 2020 року у цій справі змінити в частині розміру заборгованості та судових витрат, зменшивши суму заборгованості, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, до 388 635 (трьохсот восьмидесяти восьми тисяч шестиста тридцяти п`яти) гривень 25 копійок за рахунок зменшення розміру пені до 100 000 (ста тисяч) гривень, та зменшити стягнуту суму судового збору до 3 883 (трьох тисяч восьмиста восьмидесяти трьох) гривень 65 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.