Справа № 648/577/21
Провадження № 2/648/433/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Кусік І.В.

за участю:

секретаря судового засідання Ербеса А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Білозерська селищна рада Херсонського району Херсонської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, яким просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний позов мотивувала тим, що їй на праві власності належить вищевказаний будинок. В цьому будинку зареєстровані відповідачі по справі донька та онук позивача, але вони близько 10 років фактично не проживають за адресою реєстрації, місце проживання відповідачів ОСОБА_1 не відоме. На сьогоднішній день позивачмає намір продати будинок та змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Також, реєстрація відповідачів створює перешкоди для отримання позивачем житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунок визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Зважаючи на ту обставину, що відповідачі виїхали до іншого місця проживання та після того, як покинули проживати за адресою реєстрації, жодного дня не проживали та не відвідували належний позивачу будинок, остання вважає, що відповідачі втратили право користування цим житлом. Ніяких домовленостей чи договорів щодо користування спільним будинком між сторонами не укладалося. Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Позивач надала суду заяву, якою просила проводити розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, відзиву не подали.

Представник третьої особи - Білозерської селищної ради Херсонської області надав суду заяву, якою проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу без участі їх представника.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Процесуальні дії суду по справі:

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 21 травня 2021 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2011 року, Витягу про державну реєстрацію прав № 32617491 від 21.12.2011 року, позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 319 від 25.02.2021 року та акту обстеження житлово-побутових умов сімї № 32 від 01.03.2021 року, виданих виконавчим комітетом Білозерської селищної ради Херсонської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проте не проживають за вказаною адресою близько 10 років, особисті речі вказаних осіб за адресою реєстрації відсутні.

Оцінивши та дослідивши всі надані позивачем докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Положеннями ст.ст. 150, 156 ЖК України вказано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно положень ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Постановою Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 182/6536/13-ц визначено, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені - строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Як було вказано позивачем, відповідачі близько 10 років не проживають у будинку ОСОБА_1 , не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у помешканні не мають. Крім того, у зв`язку з відсутністю інформації про їх фактичне місцезнаходження, позивач не може отримати від відповідачів інформацію про поважність причин, з яких вони залишаються зареєстрованими в її будинку.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 317 ч.1 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ст. 319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад один рік не проживають за місцем реєстрації, мають інше фактичне місце проживання, підстав для збереження за ними житлового приміщення та інших домовленостей між сторонами немає, а реєстрація відповідачів за вищевказаною адресою є перешкодою у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7-13, 81, 141, 263, 265, 273, 280 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16 ч.1, 316, 317, 319 ч.1, 321 ч.1, 391 ЦК України, ст. 71, 72, 150, 156 ЖК України, з урахуванням ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Білозерська селищна рада Херсонського району Херсонської області (, вул. Свободи, 83, смт. Білозерка Херсонської області, 75000), про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , 1979 року народження та ОСОБА_3 , 1996 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Білозерським районним судом Херсонської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду апеляційної скарги.

Згідно п.п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду вкладено 27 липня 2021 року.

Головуючий суддя: Кусік І.В.