УХВАЛА

22 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 392/512/17

провадження № 22-ц/4809/955/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О.І.

за участі секретаря Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Маловисківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, відділ у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

особа, яка подала апеляційну скаргу Злинська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому клопотання адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , про закриття апеляційного провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року у складі судді Кавун Т.В. і

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, відділу у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та просив визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 4,10 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, у землі, яка перебувала у колективній власності Пайового колективного господарства «Перше Травня» (далі ПКГ «Перше Травня».

Позовна заява мотивована тим, що в період з 1975 року по 10 вересня 1996 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПКГ «Перше травня», розташоване на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

26 березня 1996 року ПКГ «Перше Травня» отримало державний акт на право колективної власності на землю.

Під час виготовлення та видачі Сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам ПКГ «Перше Травня» посадові особи підприємства помилково пропустили позивача, не включили його до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) та не виготовили на його ім`я Сертифікат.

Так як, на момент розпаювання землі та отримання державного акту на право колективної власності на землю позивач був працівником та членом ПКГ «Перше Травня», ОСОБА_1 вважає, що відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільскогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95-4 від 08 серпня 1995 року, він має право на земельну частку (пай).

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), площею 4,10 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, у землі, яка перебувала у колективній власності Пайового колективного господарства «Перше Травня».

Стягнуто з Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, відділу у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640 грн в рівних частинах по 320 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що на момент розпаювання землі та отримання господарством державного акту на право колективної власності на землю позивач дійсно являвся членом даного господарства та мав право на земельну частку (пай), однак сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав.

В апеляційній скарзі Злинська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення порушив норми процесуального законодавства в частині визначення кола учасників судового розгляду та незалучення до розгляду Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

Крім того, судом першої інстанції не забезпечено всебічний розляд справи та не застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 квітня 2021 року поновлено Злинській сільській раді Маловисківського району Кіровоградській області строк на апеляційне оскарження рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року та відкрито провадження у справі.

Від адвоката Усатенка В.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшло клопотання, в якому він просить закрити апеляційне провадження.

Клопотання мотивоване тим, що Злинська сільська рада зловживаючи процесуальними правами подала апеляційну скаргу ввівши в оману суд щодо фактичних обставин справи, адже була обізнана про наявність оскаржуваного рішення ще з 07.06.2018, а апеляційну скаргу подала 02.04.2021, тобто через три роки.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року ухвалене до 15 грудня 2017 року, а тому має бути оскаржено в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до 15 грудня 2017 року.

Тому, позивач вважає, що Злинська сільська рада подала апеляційну скаргу з пропуском строків на апеляційне оскарження, визначених ч. 1. ст. 294 та абз. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017), а суд апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття провадження від 16 квітня 2021 року помилково не застосував вказані норми.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Усатенко В.Ю. підтримав клопотання, адвокат Деревінська Л.В., яка представляє інтереси Злинської сільскої ради, заперечувала проти доводів клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області ухвалене 10 квітня 2017 року (а.с. 33-34).

Злинська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області звернулась до суду з апеляційною скарго на вказане рішення 08 квітня 2021 року (а.с. 45-76).

На момент ухвалення рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області було від 10 квітня 2017 року був чинним ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року.

Частина перша статті 294 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачала, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Законом України № 4176-VI від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» були обмежені у часі права прокурора, органу державної влади або органу місцевого самоврядування на подачу апеляційних скарг встановленням однорічного строку з моменту оголошення рішення суду першої інстанції, протягом якого право на подачу апеляційної скарги могло бути поновленим.

Так, відповідно до абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення. За змістом зазначеної норми, цей строк є присічним, а тому незалежно від поважності причин його пропуску, не міг бути поновленим.

Таким чином, згідно із абзацом 3 частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) норми щодо річного присічного строку для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції розповсюджувались на апеляційні скарги, подані прокурором або органом державної влади, або органом місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада та виконавчі органи міської ради входять до системи місцевого самоврядування.

Положення частини третьої статті 297 ЦПК України щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх проголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2054цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19) зазначено, що: «враховуючи імперативний характер положень абзацу третього частини третьоїстатті 297 ЦПК Українита те, що річний строк, визначений для органу місцевого самоврядування, є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження».

Виходячи із системного аналізу вказаних норм процесуального права, передумовою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи (яка є прокурором, органом державної влади чи органу місцевого самоврядування), поданою після 15 грудня 2017 року, на рішення, ухвалене судом до набрання чинності редакцією ЦПК України з 15 грудня 2017 року, є вирішення питання про застосування річного строку на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного абзацом третім частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Саме такий правовий висновок у подібних правовідносинах, викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 908/1141/15-г.

Враховуючи процесуальні норми, чинні на момент ухвалення оскаржуваного рішення, на Злинську сільську раду як на орган місцевого самоврядування поширюється присічний річний строк для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначений абзацом третім частини 3 статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ураховуючи, що апеляційна скарга Злинської сільської ради на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року, строк на апеляційне оскарження якого, відповідно до абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) сплив на час подання апеляційної скарги, на таку апеляційну скаргу не можуть розповсюджуватися положення частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), а також випадки, які, як виключення, передбачені для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Такий висновок узгоджується з висновком Вреховного Суду, викладеним у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 622/179/14-ц.

Враховуючи імперативний характер положень абзацу 3 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та те, що річний строк, визначений для органу місцевого самоврядування, є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Такого ж висновку за подібних правовідносин дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належним їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)»; «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)».

Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 7 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» питання помилково відкритого апеляційного провадження вирішується шляхом постановлення ухвали про його закриття за такою скаргою.

Враховуючи що Злинською сільською радою було пропущено присічний річний строк для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначений абзацом третім частини 3 статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), апеляційний суд помилково відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Злинської сільської ради на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 та Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 638/11409/15-ц, від 04 березня 2021 року у справі № 295/1425/14-ц, від 30 липня 2020 року у справі № 524/10259/15-ц, від 11 червня 2020 року у справі 2-о-192/2008, від 15 квітня 2020 року у справі № 2о-350/10.

Керуючись ст. ст. 353, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , про закриття апеляційного провадження задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, відділу у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай) закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 26.07.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник