Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 462/8080/19

провадження № 61-12532ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» (далі - ДУ «ТМО МВС України по Львівській області») про скасування наказу.

В обґрунтування позову зазначив, що з лютого 1996 року він працює на посаді лікаря в системі органів Міністерства внутрішніх справ України, з 07 листопада 2015 року перебуває на посаді начальника Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору (далі - ЦПД та ППВ) - лікаря-психіатра в ДУ «ТМО МВС України по Львівській області», за час своєї трудової діяльності до дисциплінарної відповідальності не притягався та має бездоганний послужний список, однак, оспорюваним наказом йому оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків та Положення про ЦПД та ППВ, перешкоджання проведенню службової перевірки, введення в оману керівництва установи, недотримання трудової дисципліни в підрозділі.

Вважає цей наказ незаконним, оскільки в ньому не конкретизовано, яке саме порушення трудової дисципліни він вчинив та які саме посадові обов`язки (із посиланням на пункт посадової інструкції чи Положення) не виконав.

Стверджує, що ним не вчинялось жодних дій чи бездіяльності, які б свідчили про неналежне виконання вимог посадової інструкції чи локальних нормативних актів, а відтак, відсутні підстави для застосування будь-якого заходу дисциплінарного стягнення.

Крім того, зазначає, що всупереч вимогам статті 149 Кодексу законів про працю України, у нього не були відібрані пояснення та не запитувалась згода профспілкової організації, членом якої він є, на притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

З урахування наведеного вище, ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ начальника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 12 грудня 2019 року № 135 «Про наслідки перевірки», яким йому оголошено догану.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» Безушка І. від 12 грудня 2019 року № 135 «Про наслідки службової перевірки» в частині оголошення ОСОБА_1 догани. Стягнуто з ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що наказ начальника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» І. Безушка від 12 грудня 2019 року за № 135 «Про наслідки проведення службової перевірки» про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани винесено з порушенням вимог трудового законодавства.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» залишено без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодилася з висновками суду першої інстанції та виходила із того, що доводи апеляційної скарги не суттєві та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

У липні 2021 року ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, а саме скасування наказу начальника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 12 грудня 2019 року № 135 «Про наслідки перевірки», яким позивачу оголошено догану.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що ухвалою від 08 січня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова визнав дану справу малозначною та ухвалив проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, тому застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним.

Касаційна скарга не містить посилання на підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» про скасування наказу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик