Справа № 159/6104/19
Провадження № 2/159/18/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва, визнання співзабудовником цього об`єкту,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги обґрунтовані тим, що, сторони перебували у шлюбі, під час якого відповідач прийняв у дар 59/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , які складалася з 1-1 коридору площею 7,8 кв.м., 1-6 коридору площею 7,8 кв.м., 1-7 кімнати площею 22,7 кв.м., 1-8 кімнати площею 13,9 кв.м., а/б балкону, б гаражу. Далі подружжя, спільними трудовими та грошовими затратами звело добудову до вказаних приміщень, яка складається з коридору 2-1 (1-1 згідно іншої інвентаризації), площею 4 кв.м., кладової 2-2 (1-2 згідно іншої інвентаризації) площею 1,3 кв.м., ванни 2-3 (1-3 згідно іншої інвентаризації) площею 3,8 кв.м., кухні 2-5 (1-11 згідно іншої інвентаризації) площею 11,4 кв.м., жилої кімнати 2-8 площею 11, 4 кв.м., жилої кімнати 2-9 площею 10,2 кв.м. Позивач вважає, що зведення такої добудови істотно збільшило у вартості частину будинку, яка належала відповідачу, що дає підстави визнати цю частину об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що вона і просить зробити. Оскільки зведення добудови ще не завершене, позивач просить визнати її співзабудовником разом з відповідачем з усіма правами, які належать співзабудовнику.

Заперечення відповідача.

Відповідач визнав, що, він та позивач перебували у шлюбі, під час якого він прийняв у дар 59/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка складалася з 1-1 коридору площею 7,8 кв.м., 1-6 коридору площею 7,8 кв.м., 1-7 кімнати площею 22,7 кв.м., 1-8 кімнати площею 13,9 кв.м., а/б балкону, б гаражу. Далі, до подарованої йому частини будинку ним була зведена добудова, яка складається з коридору 2-1 площею 4 кв.м., кладової 2-2 площею 1,3 кв.м., ванни 2-3 площею 3,8 кв.м., кухні 2-5 площею 11,4 кв.м., жилої кімнати 2-8 площею 11, 4 кв.м., жилої кімнати 2-9 площею 10,2 кв.м. Відповідач заперечує, що згадана добудова зведена ним і позивачем за рахунок спільних трудових та грошових затрат, стверджує, що позивач не довела цього. Крім цього, згадана добудова зведена ним самочинно, без проекту і дозволів, а тому взагалі не може бути предметом спору. Просить в позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Пунктом 2.3 глави 2 цієї Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, таким чином виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Будівництво об`єкта нерухомого майна є самочинним за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року, справа № 6-130цс13, постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 № 61-12св17, постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 справа № 127/14320/15-ц, провадження № 61-36377св18.

Сторони зареєстрували шлюб 30.05.1995 року.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 03.10.2003 року, відповідач прийняв у дар 59/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка складалася з 1-1 коридору площею 7,8 кв.м., 1-6 коридору площею 7,8 кв.м., 1-7 кімнати площею 22,7 кв.м., 1-8 кімнати площею 13,9 кв.м., а/б балкону, б гаражу. Далі, до подарованої відповідачу частини будинку була зведена добудова, яка складається з коридору 2-1 (1-1 згідно іншої інвентаризації), площею 4 кв.м., кладової 2-2 (1-2 згідно іншої інвентаризації) площею 1,3 кв.м., ванни 2-3 (1-3 згідно іншої інвентаризації) площею 3,8 кв.м., кухні 2-5 (1-11 згідно іншої інвентаризації) площею 11,4 кв.м., жилої кімнати 2-8 площею 11,4 кв.м., жилої кімнати 2-9 площею 10,2 кв.м.

Позивач надала суду два плани житлового будинку з різними позначеннями переданих у дар приміщень та приміщень, які входять до складу добудови, тому є два варіанти цих позначень.

На одному з варіантів є відмітка КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про те, що приміщення, які входять до складу добудови, є самовільно введеними в експлуатацію. Це саме стверджує відповідач.

За таких обставин позивач зобов`язана довести, що приміщення, які входять до складу добудови, не є самовільно введеними в експлуатацію. Вона зобов`язана це зробити, оскільки її позиція ґрунтується на тому, що на добудову виникло право власності як на нерухомий об`єкт.

Право власності може виникнути лише на об`єкт, який зведений у встановленому законом порядку. У цьому випадку суду не надано жодного документу, який би свідчив, що цей порядок при будівництві добудови дотриманий, не надано ні проекту, ні дозволів. Позивач, зіштовхнувшись з запереченням відповідачем законності добудови, зобов`язана була такі документи надати.

Пояснення позивача, що відповідач ухиляється від так званого «узаконення» добудови, з тим щоб перешкодити їй довести, що зведення добудови істотно збільшило у вартості частину будинку, яка належала відповідачу, що дає підстави визнати цю частину об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не може бути прийняте.

Для того щоб довести, що зведення добудови істотно збільшило у вартості частину будинку, яка належала відповідачу, необхідно щоб добудова була зведена законно, відповідно до встановленого порядку. Без такого доведення неможливо обійтися, оскільки на самочинно зведену добудову не виникає право власності і не може виникнути аж поки порушення не будуть усунуті.

Особа, яка самочинно звела добудову, може спробувати усунути порушення, провести так зване «узаконення» добудови у встановленому порядку. Відповідач є власником законної частини будівлі, яка складається з приміщень, отриманих ним у дар. Право власності на самочинну добудову до цих приміщень не виникло ні у кого, ні у позивача, ні у відповідача. Позивач стверджує, що добудова зведена нею та відповідачем як подружжям. За таких обставин позивач якраз і є особою, яка самочинно звела добудову, яка може спробувати усунути порушення, провести так зване «узаконення» добудови у встановленому порядку. Такою особою є також відповідач, якщо він також забажає усувати порушення і узаконювати добудову. Небажання відповідача цим займатись не перешкоджає позивачу зайнятись «узаконенням» добудови самій, без участі відповідача.

Після такого усунення порушень і «узаконення» добудови позивач матиме змогу знову звернутись до суду на підставі нових обставин «узаконення» добудови, тобто перешкода для захисту своїх прав в суді зникне.

На сьогодні ж згадана перешкода для захисту прав у суді у позивача існує, добудова зведена самочинно, оскільки не доведено інше, і позов не може бути задоволений.

В позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.316, 317, 376 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва, визнання співзабудовником цього об`єкту відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий С.Л. Панасюк