Справа № 758/395/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду м.Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції України у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ласкаржевська Ія Зігмундівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Наталія Костянтинівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представлені адвокатом Шаповаловим А.М., звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (надалі за текстом - спірний житловий будинок, спірна земельна ділянка, а разом - спірне майно). За життя, бабуся залишила заповіт, де розпорядилась своєю власністю. 10.06.2011 р. позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ласкаржевської І.З., з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, втім свідоцтва не отримала, з урахуванням відсутності правовстановлюючих документів на спірне майно, що призвело до звернення до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2017 р. головуючого суддю визначено Зарицьку Ю.Л. (а.с. 13).

Ухвалою суду від 20.01.2017 р. позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 03.05.2017 р. позовну заяву повернуто позивачу, з огляду на неналежне усунення зазначених в Ухвалі суду від 20.01.2017 р. недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2017 р. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - задоволено частково; Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року про повернення позовної заяви - скасовано, а питання відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протоколом розподілу судової справи між суддями у неавтоматичному режимі від 25.07.2017 р. справу передано судді Зарицькій Ю.Л. (а.с. 62).

Ухвалою суду від 31.07.2017 р. позов залишено без руху.

На виконання Ухвали позивачем через свого представника подано позовну заяву в новій редакції, в якій відповідачем була зазначена Київська міська рада.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 03.11.2017 р. матеріали вищевказаного позову передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. (а.с. 91).

Ухвалою суду від 08.11.2017 р. провадження у справі відкрито.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження.

В лютому 2018 р. представником третьої особи-1 - Головного територіального управління юстиції у м. Києві - подані письмові пояснення, згідно яких просили розглянути справу за відсутності їх представника та вирішення справи покладали на розсуд суду.

В березні 2018 р. судом отримано відзив від Київської міської ради, згідно якого представником КМР повідомлено про неналежність відповідача.

В підготовчому засіданні від 28.01.2020 р. за клопотанням представника позивача відповідача КМР, як неналежного, було замінено на спадкоємців померлої - ОСОБА_2 (відповідач-1) та ОСОБА_3 (відповідач-2) (а.с. 207-208).

Ухвалою суду від 18.03.2020 р. підготовче провадження у справі закрито.

Ухвалою суду від 10.11.2020 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Наталію Костянтинівну.

До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до вимог закону, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, в якій зазначили про те, що підтримують заявлені позивачем вимоги, не заперечують проти ухвалення рішення у справі.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Крім того, ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно наданої приватним нотаріусом КМНО Ласкаржевською І.З копії спадкової справи № 7/2011, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 05.11.2011 р., актовий запис № 6088 (том 1 арк.спр.138).

08.07.2000 р. ОСОБА_4 склала заповіт, в якому заповіла належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною земельної ділянки та розташованими на ній господарчими та побутовими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (том 1 арк.спр.157).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своїми заявами від 22.06.2011 р. відмовились від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців (том 1 арк.спр.147, 149).

Отже, спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , які виявили бажання прийняти спадщину та подали відповідні заяви є позивач ОСОБА_1 (заява від 10.06.2011 р.), відповідач-1 ОСОБА_2 (заява від 10.06.2011 р.)та відповідач-2 ОСОБА_3 (заява від 20.06.2011 р.), подавши відповідні заяви приватному нотаріусу КМНО Ласкаржевській І.З. (том 1 арк.спр.135, 136а, 145).

Згідно відповіді Головного управління земельних ресурсів КМДА від 23.05.2012 р. № 07-387/13776 на запит ПН КМНО Ласкаржевської І.З в межах заведеної спадкової справи № 7/2011, за ОСОБА_4 зареєстрований державний акт на право власності на 1/2 частину земельної ділянки від 16.04.2005 р. № 03-7/1275 кадастровий номер :85:486:0037 загальною площею 674 кв.м на АДРЕСА_1 , який був отриманий 16.04.2005 р. (том 1 арк.спр.153).

Згідно відповіді Київського міського БТІ від 22.05.2012 р. № 20149 (И-2012) на запит ПН КМНО Ласкаржевської І.З в межах заведеної спадкової справи № 7/2011, 1/2 частини приватного будинку АДРЕСА_1 на праві власності за ОСОБА_4 не реєструвалася, а інша 1/2 частини вказаного будинку на праві власності не зареєстрована (том 1 арк.спр.155).

При цьому, позов не містить посилання позивача про втрату чи зіпсування оригіналу державного акту, додаючи до матеріалів копію такого державного акту.

Постановами приватного нотаріуса КМНО Шершун Н.К. від 03.05.2019 р. та 05.07.2019 р. позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, з огляду на відсутність у спадкоємців документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки, та відсутність відомостей про реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_4 (том 1 арк.спр.228-232).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Виходячи з положень частини другої цієї ж статті ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Також, згідно з частиною третьою цієї ж статті ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно зі статтею 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону державній реєстрації прав підлягають, зокрема право власності та речові права, похідні від права власності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону заявником є, зокрема, інший правонабувач, у якого виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону інший правонабувач - орендар, суб`єкт іншого права, похідного від права власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно із цим Законом).

Так, що стосується позовної вимоги про визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок 1127) для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно. Однак, на практиці існують випадки, коли документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно, було втрачено, зіпсовано чи пошкоджено.

Відповідно до методичних рекомендацій Нотаріальної палати України «Особливості державної реєстрації права власності спадкодавця за заявою спадкоємця» від 19.10.2016 (далі - Методичні рекомендації) у такому випадку спадкоємець для оформлення своїх спадкових прав отримує дублікат необхідного документа. На підставі отриманого дубліката документа, з дотриманням інших вимог пункту 66 Порядку №1127, можливо здійснити реєстрацію права власності спадкодавця за заявою спадкоємця. При цьому слід зазначити, що у випадку належної реєстрації права власності спадкодавця на нерухоме майно за життя додаткової реєстрації права власності на підставі дубліката документа, що підтверджує набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, не вимагається.

Перелік документів, що подаються для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, встановлений в пункті 53 Порядку №1127.

У випадку, якщо спадкодавцем за життя було набуто право власності, однак документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, втрачений і видача його дублікату не передбачена діючим законодавством, реєстрацію права власності спадкодавця за заявою спадкоємця можливо здійснити, застосовуючи у сукупності норми пунктів 53 і 66 Порядку № 1127.

Згідно з пунктом 53 Порядку 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 01.01.2013 відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: 1) якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Уточнення щодо особливостей державної реєстрації права власності спадкодавця за заявою спадкоємця на підставі деяких документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно, містяться в Методичних рекомендаціях.

Таким чином, приватний нотаріус наділений правами застосування у сукупності норми пунктів 53 і 66 Порядку № 1127, під час вчинення нотаріальної дії. Тим самим, нотаріус не обмежений у праві видачі спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину за заповітом на відповідні частини земельної ділянки в разі надання спадкоємцями копії державного акту на таку земельну ділянку на ім`я спадкодавця.

Отже, позивач має право в установленому законом порядку звернутись до нотаріуса для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідну земельну ділянку, подавши нотаріусу копію державного акту від 16.04.2005 р. № 03-7-01275.

А тому твердження позивача про те, що лише в судовому порядку вона може захистити свої спадкові права є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на спірний житловий будинок.

При вирішенні питання належності спадкодавцю спадкового майна на праві власності слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 №553-XII, Законом України «Про державний нотаріат» від 25.12.1974, постановою Ради Міністрів Української РСР «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» від 11.03.1985 №105, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими 8 Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 №1/5, іншими нормативними актами, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (з подальшими змінами).

Позивачем на підтвердження права власності за спадкодавцем спірного будинку надано технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та копія будинкової книги для прописки громадян.

При цьому, згідно повідомлення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 22.05.2012 р. № 20149 (И-2012) право власності на спірний будинок за ОСОБА_4 не зареєстровано.

За приписами ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають обов`язковій державній реєстрації.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (що діяла на момент смерті спадкодавця) державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а отже, зареєструвати право власності спадкодавця на самочинно збудоване нерухоме майно також не вбачається можливим.

Отже, судом не ухвалюються рішення про визнання права власності на самочинно збудовані споруди, відмітка про які міститься на технічному паспорті, копія якого надана позивачем.

Надана копія технічного паспорту спірного будинку (том 1 арк.спр.79-83) є місцями нечитаєма, при цьому, ця нечитаємість виключно у місцях зазначення відомостей про самочинне будівництво.

Так, відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна , затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, що діяла на момент видачі такого технічного паспорту, виявлені в установленому порядку самовільно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали. У разі самовільного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових та оцінювальних матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка: На планах земельних ділянок та оцінювальних актах: Збудовано самовільно.

Наданий позивачем такий технічний паспорт на вкладці план земельної ділянки містить схожі описані вище відмітки, що дає підстави суду сумніватись у відсутності самовільного будівництва.

Крім того, згідно характеристик будинку, зазначеному все в тому ж технічному паспорті, Житловий будинок А1 1996 року побудови, що відповідно до Порядку 1127 підлягає введенню в експлуатацію, як такий, що побудований після 05 серпня 1992 року.

При цьому, зважаючи на доводи сторони позивача про наявність двох квартир за спірною адресою, стороною позивача не надано доказів на підтвердження належності спадкодавцю саме житлового будинку «А» 1986 року побудови, що не потребує такого введення.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано технічний паспорт на жилий будинок станом на 04.07.2003 р., тобто він виготовлений майже за 14 років перед зверненням позивача до суду, а тому не може вважатись таким, що містить актуальну інформацію на час розгляду справи.

Крім того, з вищевказаного технічного паспорту неможливо встановити технічні характеристики домоволодіння, які необхідно зазначати в разі задоволення позову (загальна та житлова площі, тощо).

При цьому суд не приймає до уваги заяви відповідачів про те, що вони не заперечують проти позову (в заявах зазначено про те, що підтримують позови), оскільки за матеріалами спадкової справи вони заявлені як спадкоємці з бажанням прийняти спадщину (оскільки звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ), тоді як позов поданий позивачем про визнання права власності на все спадкове майно.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладені обставини, оскільки позивачем заявлені вимоги не підтверджені будь якими належними та достатніми доказами, які б підтверджували факт виникнення у спадкодавця права власності на спірний будинок, та з огляду на можливість вчинення нотаріальної дії відносно земельної ділянки, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За нормою п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, а тому сплачений позивачем при подачі позову судовий збір не підлягає стягненню.

Враховуючи вищевикладене, на підставі положень ст. ст. 4, 16, 182, 1216, 1218, 1225 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про нотаріат», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 79, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції України у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ласкаржевська Ія Зігмундівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Наталія Костянтинівна про визнання права власності за заповітом - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , податковий номер НОМЕР_2 );

Відповідач-1 - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , податковий номер НОМЕР_3 );

Відповідач-2 - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , податковий номер НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складений 27.07.2021 р.

Суддя Н. М. Ларіонова