Дата документу 25.03.2021 Справа № 320/4311/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/4311/17 Головуючий у 1 інстанції Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/937/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У червні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є «Альфа-Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного 10 вересня 2008 року договору №08-325А113-К Банк зобов`язувався надати Відповідачу на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності та цільового використання на придбання Відповідачем автомобіля кредиту в сумі 15 851,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 09.09.2015 року, а Відповідач зобов`язувався використати за цільовим призначенням та повернути цей кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Банк свої зобов`язання за цим договором виконав в повному обсязі та передав 10.09.2008 року Відповідачу кредитні кошти в сумі 15 851 долар США на придбання ОСОБА_1 в ТОВ «Капітал-авто» автомобіля HYUNDAI модель GETZ.

Розмір відсотків за користування кредитом -13,00 відсотків .

Відповідач отримав від банку кредитні кошти в сумі 15 851 доларів США, але свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за його користування виконував нерегулярно, тому станом на 13.05.2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 6 586,02 доларів США, що еквівалентно 174 360,35 гривень за курсом НБУ на 13.05.2017 року.

Ця сума заборгованості складається з заборгованості за кредитом 3 605,20 доларів США, заборгованості за відсотками 1 504,68 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту 1094 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків 381,35 доларів США.

Просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № 08-325А113-К від 10.09.2008 року на купівлю автотранспортних засобів у розмірі 6 586.02 доларів США, що еквівалентно 174 360,35 грн. за курсом НБУ станом на 13.05.2017 року, яка складається з: 3605,20 доларів США суми заборгованості за кредитом; 1504,68 доларів США суми заборгованості за відсотками; 1094,79 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту; 381,35 доларів США пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У червні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 04.04.2019 ОСОБА_2 на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-банк» отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач протягом дії кредитного договору порушує його умови, внаслідок чого станом на 04.06.2020 утворилась заборгованість перед банком в сумі 22640 грн. 39 коп., яка складається з наступного: 12596,57 грн. заборгованість за кредитом; 10043,82 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вищевикладене, просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22640,39 грн. за кредитним договором № SAMABWFC1 від 04.04.2019 та судові витрати.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість з тіла кредиту за кредитним договором від 04.09.2017 у розмірі 12596,57 грн. та судовий збір у розмірі 1169 ,50 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити вимоги Банку в цій частині в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_1 саме 15 851 доларів США.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01.09.2008 року ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського відділення ЗОФ АКБ «Укрсоцбанк» з заявою на отримання споживчого кредиту в сумі 15 851,00 доларів США строком на 84 місяці під 13 % річних на придбання автотранспортного засобу HYUNDAI модель GETZ.

10 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №08-325А113-К.

За умовами вищевказаного договору Банк надає ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15 851,00 доларів США зі сплатою 13 % річних та погашенням сумі основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно з графіком, вказаним у п.1.1.1 Договору та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 09 вересня 2015 року.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що кредит надається Позичальнику на придбання автомобіля HYUNDAI модель GETZ, 2008 року випуску синього кольору, згідно з договором купівлі-продажу №665 від 09.09.2008 року, укладеного є ТОВ «Капітал-авто».

Положеннями п.2.1 Договору передбачено, що надання Кредиту здійснюється шляхом видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) з позичкового рахунку № НОМЕР_1 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування Позичальником на цілі, визначені п.1.2 цього договору.

Моментом (днем) надання Кредиту вважається день видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) в сумі Кредиту згідно даного Договору (п.2.2 Договору).

Згідно п.2.4.2 договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно.

За приписами п.3.1.1 Договору, Кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором, визначеним п.1.3 і виконання Позичальником п.п. 3.3.1 (надання кредитору всіх документів, необхідних для відкриття позичкового рахунку) 3.3.2 (одночасно з укладення цього Договору укласти договір застави транспортного засобу (п.1.3.1) заставною вартістю 76 900 гривень); 3.3.3(оформити договір страхування транспортного засобу); 3.3.4 (забезпечити Кредитора всіма необхідними документами щодо фінансового (платоспроможності), наявності майна для придбання якого був укладений Договір та повноти сплати Позичальником транспортного збору); п.3.3.5(суворо дотримуватись положень цього Договору та договору застави) Договору.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2008 року ТОВ «Капітал-авто» був виданий меморіальний ордер Запорізькій ОФ АКБ «УСБ» на доплату за автомобіль HYUNDAI модель GETZ від ОСОБА_1 76 900 грн. (а.с.86)

Цього ж дня ОСОБА_1 було подано до Запорізькій ОФ АКБ «УСБ» заявки №№ ав/5289245 та ав/5289244 на перерахування, відповідно, авансу в сумі 2 717,32 гривні та суми 74 182,68 гривень для подальшого перерахування ТОВ «Капітал-авто» коштів за автомобіль.

Встановлено, що 10 вересня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір застави №08-325А113-З, відповідно до п.1.1 якого ОСОБА_1 передав Банку в заставу автомобіль HYUNDAI модель GETZ, 2008 року випуску, який є предметом застави та вартість якого, відповідно до п.1.2 цього договору складає 76 900 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим на день укладання цього договору становить 15851,09 доларів США.

За приписами ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити відсотки.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно умов Кредитного договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) в сумі кредиту згідно даного Договору (п. 2.2 кредитного договору).

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_1 саме 15 851 доларів США.

З Кредитного договору вбачається, що на виконання п.2.2 умов договору №08-325А113-К, Банк повинен був видати ОСОБА_1 готівкові кошти долари США в сумі, визначеній п.1.1 Договору.

Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 готівкових коштів в касі Банку саме у валюті 15 851 долар США, як це передбачено п.2.1 Кредитного договору.

З наданих позивачем доказів, а саме меморіального ордеру №10007 від 10.09.2008 року на перерахунок 76 900 грн. та заявками ОСОБА_1 №ав/5289245 та ав/5289244 від 10.09.2008 року на переказ готівки для придбання автомобіля згідно з договором 08-325А113-К на загальну суму 76 900 гривень з рахунку НОМЕР_2 , вбачається та підтверджено отримання ОСОБА_1 готівкових коштів у національній валюті України гривні.

Суд першої інстанції з урахуванням положень статті 1049 ЦК України вірно встановив факт отримання відповідачем валюти кредиту у національній валюті України - гривні.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №08-325А113-К передбачав валюту кредиту долари США, але фактично кредит видавався відповідачу в національній валюті України гривні.

На спростування зазначеного апеляційна скарга жодних обґрунтованих доводів не містить.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 16 вересня 2015 р. у справі №6-190цс15, визначено, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного суду України від 13.03.2017 року (провадження № 6-224цс17) колегією суддів не приймається до уваги з огляду на те, що позиція викладена у вказаній постанові стосувалась усунення розбіжностей в іпотечних правовідносинах.

При цьому, у постанові Верховного суду України від 13.03.2017 року (провадження № 6-224цс17) зроблено висновок про те, що за частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вказане стосується і інших постанов Верховного суду України, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості має розбіжності та невідповідності. Звертаючись до суду з позовом позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач застосувавши подвійну відповідальність стягнення пені в сумі 1 094,79 дол. США за несвоєчасне повернення кредиту та пені в сумі 381,35 дол. США за несвоєчасне повернення відсотків за користування цим кредитом. При цьому обґрунтовуючи розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасне повернення відсотків, позивачем застосовано подвійну облікову ставку НБУ.

Проте, вказані вимоги суперечать чинному законодавству, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Верховний суд України в своїй постанові від 01.04.2015 року у справі №3-29гс15 зазначив, що відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції оцінивши зібрані у справі докази, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними позовній заяві, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Банку.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: