ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5046/21 Справа № 203/3967/20 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року акціонерне товариство «Юнекс Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 жовтня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості в сумі 29 399,84 грн..

Вказану суму кредитної заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Юнекс Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 2018 року у сумі 28 899,84 грн., з яких: основна заборгованість 20 077,72 грн.; проценти 8 822,12 грн.. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів відмовлено.

Стягуючи з відповідача основну заборгованість та відсотки, суд першої інстанції виходив з доведеності заявлених позовних вимог. При цьому, відмовляючи у стягненні пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що положення про неустойку сторони узгодили у публічній пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Однак, така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач при укладенні кредитного договору ознайомився саме з цим документом. При цьому таку Публічну пропозицію відповідачем також не підписано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що кредитний договір є аналогом цінного паперу, який апелянт створив в процесу обміну на цінні папери позивача. Апелянт зазначає, що відсотки та комісія мають різну правову природу, а тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, апелянт вказує, що він не був ознайомлений з умовами кредитування та з Публічною пропозицією та додатком до договору публічної пропозиції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Стягуючи з відповідача основну заборгованість та заборгованість за відсотками та комісіями, суд першої інстанції виходив з доведеності заявлених позовних вимог. При цьому, відмовляючи у стягненні пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що положення про неустойку сторони узгодили у публічній пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, однак, така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач при укладенні кредитного договору ознайомився саме з цим документом.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, про доведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та комісіями, так як він суперечить нормам матеріального та процесуального права

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками та комісіями, колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 08 жовтня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 20 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно розрахунку, наданого позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, заборгованість відповідача станом на 31 серпня 2020 року складає 28 899,84 грн., з яких: - основна заборгованість 20 077,72 грн.; - проценти та комісія 8 822,12 грн.,

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем взятих кредитних зобов`язань, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача основної заборгованості.

Між тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками та комісіями, з огляду на наступне.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Враховуючи той факт, що Банк в позовній заяві просив стягнути з відповідача одночасно заборгованість за відсотками та комісіями, не розподіляючи їх, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволенні вказаних позовних вимог, так як відсотки та комісія мають різну правову природу, а тому одночасне їх стягнення не допускається.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача неустойки в сумі 500,00 грн. з огляду на наступне.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

Згідно позовної заяви, положення про неустойку сторони узгодили у публічній пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Вбачається, що позивач жодним доказом не підтвердив, що відповідач при укладенні кредитного договору ознайомився саме з цим документом.

Встановивши факт непідписання відповідачем публічної пропозиції,а також відсутність доказів на підтвердження того, що відповідач, підписуючи Анкету-заяву, розумів саме ту Публічну пропозицію, що додано позивачем до позову, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки.

Доводи апелянта в скарзі про те, що кредитний договір є аналогом цінного паперу, який апелянт створив в процесу обміну на цінні папери позивача, а також те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування та з публічною пропозицією та додатком до договору публічної пропозиції, - колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Більш того, відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції на спростування позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості не надав жодного належного та допустимого доказу, а тому вказані твердження є лише його припущеннями, тоді як рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідача основної заборгованості та відмови у стягненні неустойки.

При цьому, оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та комісією, як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з акціонерного товариства «Юнекс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 999,82 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог акціонерного товариства «Юнекс Банк» про стягнення заборгованості за відсотками та комісією та змінити в частині визначення розміру судових витрат.

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та комісією відмовити.

Вважати, що до стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Юнекс Банк» підлягає заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 2018 року у сумі 20 077,72 грн. - основна заборгованість та компенсація судових витрат у сумі 1435,45 грн., що разом складає 21513,17 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства «Юнекс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 999,82 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко