ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2941/21 Справа № 212/9516/19 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року, яке постановлено суддею Пустовіт О.Г. у Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - відповідач, ПрАТ «Суха Балка») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.12.1996 року позивача було прийнято на шахту ім. Фрунзе, дільниця 30 ДС слюсарем 4-го розряду ВАТ «СУХА БАЛКА». 04 січня 2013 року позивача було переведено на посаду кріпильника 4-го розряду дільниці № 19 шахти «Ювілейна». ВАТ «СУХА БАЛКА» на теперішній час ПрАТ «СУХА БАЛКА». У зв`язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю, а саме: ненадання відпустки, робота вісім годин через вісім години, порушення права на відпочинок, відповідачем не було дотримано норм ст. 141 КЗпП, у зв`язку з чим 01 серпня 2019 року позивачем було написано заяву про звільнення за власним бажанням згідно частини 3 ст. 38 Кзпп України. Оскільки заяву про звільнення від 01 серпня 2019 року відповідач відмовився прийняти, позивач засобами поштового зв`язку направив дану заяву на адресу підприємства. 04 серпня 2019 року, ОСОБА_1 прибув до ПрАТ «СУХА БАЛКА» з вимогою повторно прийняти його заяву про звільнення у зв`язку з порушенням норм законодавства про працю, на що отримав відмову та після спілкування з керівництвом був вимушений звернутись за медичною допомогою. Вважаючи себе звільненим за обставинами зазначеними в заяві, адже ним було направлено її засобами поштового зв`язку, він продовжив лікуватись вдома. 09 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача за трудовою книжкою та дізнався про існування наказу № 148-ОС від 07 серпня 2019 про звільнення з займаної посади за прогул без поважних причин. Також отримав розрахункову відомість від 07.08.2019 року.

Позивач вважає звільнення незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено законодавство про працю, а саме не було звільнено згідно направленої заяви від 01 серпня 2019 року у зв`язку з невиконанням законодавства про працю. Щодо обставин порушення відповідачем законодавства про працю, позивачем було направлено відповідне звернення до Державної служби з питань праці, яке на даний час перебуває на розгляді.

Посилаючись на викладене, позивач після уточнення позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати наказ № 148-ос від 07.08.2019 року про звільнення за прогул без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити позивача на посаді кріпильника 4-го розряду дільниці № 19 ш. «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 серпня 2019р. На дату ухвалення судового рішення по справі, що станом на 01 грудня 2020р. Становить 359 227,32 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог,.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду.. Судом не взято до уваги копію залізничного квитка, пояснення свідка - сина позивача, які підтверджують знаходження ОСОБА_1 до початку листопада 2019 року у м. Києві, що є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду.

Судом не враховано, що позивач особисто написав заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з порушенням підприємством законодавства про працю, яке стосувалось ч. 3 ст. 38 КЗпП України - ненадання відпусток, робота вісім годин через вісім годин, порушення права на відпочинок.

Суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що з 05.06. - 21.06.2019 року позивач не вийшов на роботу згідно графіку та поданої заяви щодо надання відпустки без збереження заробітної плати, узгодженої з керівництвом шахти «Ювілейна», а тому проводити звільнення за відсутність позивача на робочому місці з 05.06. - 21.06.2019 року у відповідача не було законних підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» зазначив, що відповідачем при звільненні позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України було повністю дотримано передбачену законодавством процедуру, тому просять суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» - Заклецького В.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.08.2010 року позивача було прийнято на шахту ім. Ювілейну гірничим майстром дільниці № 18 ВАТ «СУХА БАЛКА». 04 січня 2013 року позивача ОСОБА_1 було переведено кріпильником 4 розряду дільниці № 19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка» з повним робочим днем у підземних роботах.

Відповідно до доповідної табельника діл № 40 Пірник Т.В. поданої на ім`я начальника ш. «Ювілейна» Олейніка С.Ю. позивач ОСОБА_1 з 05.06. по 21.06.2019 року не вийшов на роботу згідно графіка (а.с. 37)

Відповідно до наказу № 2609-Н від 04 липня 2019 року виданого ПрАТ «Суха Балка» за порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку в вигляді прогулу, кріпильника дільниці № 19 ш. «Ювілейна» ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення в виді позбавлення премії за липень 2019 року, винагороди за вислугу років, за червень 2019 року на 50 %.

12 липня 2019 року відповідачем було подано на адресу профспілкової організації ПМГУ ПрАТ «СУХА БАЛКА» подання № 62.9/1355 від 12.07.2019 щодо надання згоди на звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю без поважної причини на робочому місці з 05.06.2019 року по 21.06.2019 року (а.с. 38).

Відповідно до виписки з протоколу засідання профкому ПрАТ «Суха Балка» № 58 від 22.07.2019 року та 29.07.2019 року засідання профкому з даного питання було перенесено, у зв`язку із неявкою позивача (а.с. 39-40).

05.08.2019 на засіданні президіуму профкому ПО ПМГУ ПрАТ «СУХА БАЛКА» було прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 Кзпп України (а.с. 41).

07 серпня 2019 року на підставі наказу № 148-ОС позивача ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 Кзпп України.

07.08.2019 адміністрацією ПрАТ «Суха Балка» на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення № 62.9/1511/1 про необхідність прибуття на адресу підприємства і отримання трудової книжки, а також разом з даним повідомленням були направлені копія наказу про звільнення та розрахункова відомість. Зазначене повідомлення разом з прикладеними документами і трудову книжку Позивач отримав особисто лише 09.09.2019 року (а.с. 42-46).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача дотримано положення статей 147, 148, 149 Кзпп України, та не порушено вимоги статей 43, 252 Кзпп України щодо отримання попередньої згоди профспілкових органів,у зв`язку з чим доводи позивача щодо неправомірності дій ПрАТ «Суха Балка» при його звільненні не знайшли свого підтвердження, проте оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про скасування наказу, суд відмовив в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, однак не може погодитись з посиланням суду, як підставу для відмови в позові - пропущення строку звернення з позовними вимогами.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни (ст. 139 КЗпП України).

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

Своє бажання щодо звільнення за статтею 38 КЗпП України працівник оформлює у письмовій довільній формі. Спосіб подання заяви на звільнення законодавством не обмежується. Отже, заяву можна надати особисто роботодавцю, надіслати поштою чи телеграмою.

Частиною першою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП роботодавець може розірвати трудовий договір (як укладений на невизначений строк, так і строковий до закінчення його чинності) з працівником у разі його прогулу (в т. ч. у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Відповідно до п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судом необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст.41 КЗпП України чи додержані власником або уповноваженими ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, для правильного вирішення спору про звільнення суду необхідно надати оцінку причинам поважності відсутності на роботі працівника.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За змістом частин першої-третьої, п`ятої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 наведено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 341/102/18.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до доповідної табельника дільнці № 40 Пірник Т.В. поданої на ім`я начальника ш. «Ювілейна» Олейніка С.Ю. позивач ОСОБА_1 з 05.06. по 21.06.2019 року не вийшов на роботу згідно графіка (а.с. 37)

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу № 121-ОС від 01 липня 2018 року надано відпустку без збереження заробітної плати відповідно до ЗУ «Про відпустки» та ст.. 25 п. 6 відпустка надається працівникові в обов`язковому порядку ш. «Ювілейна» кріпильнику ОСОБА_1 у період з 01.07.2019 року по 05.07.2019 року, з 08.07.2019 року по 12.07.2019 року, з 15.07.2019 року по 16.07.2019 року (а.с. 74-75)

Відповідно до графіку виходу на роботу позивач ОСОБА_1 з 05.06.2019 року по 18.06.2019 року - відсутній на роботі без поважних причин, у період з 19.06.2019 року по 27.06.2019 року - відсутній на роботі без поважних причин, у період з 01 липня 2019 року по 16 липня 2019 року знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, з 17.07.2019 року по 31.07.2019 року позивач відсутній на робочому місці у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що також підтверджується і розрахунковою відомістю. (а.с. 15).

Відповідно до Актів від 06.06.2019 року, від 10.06.2019 року від 13.06.2019 року від 21.06.2019 року, представниками ПрАТ "Суха Балка" було організовано відвідування працівника дільниці № 19 шахти "Ювілейна" ОСОБА_1 за місцем його реєстрації, для визначення причин відсутності на роботі без поважних причин, проте останнього дома не виявилось, на телефонні дзвінки позивач не відповідав.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що ПрАТ "Суха Балка" неодноразово намагалось встановити причини відсутності позивача на роботі та відібрати у нього пояснення.

Таким чином, при доведеності порушення працівником трудової дисципліни невідібрання в нього письмових пояснень з приводу його відсутності на роботі не може бути підставою для визнання наказу про звільнення незаконним.

У відповідності до положень ст. 43 Кзпп України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

За положеннями ст. 252 Кзпп України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Відповідачем на адресу профспілкової організації ПМГУ ПрАТ «СУХА БАЛКА» подано подання № 62.9/1355 від 12.07.2019 року щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 Кзпп України (том. 1 а.с. 38).

22.07.2019 року та 29.07.2019 року засідання профкому з даного питання було перенесено, у зв`язку із неявкою позивача.

05.08.2019 на засіданні президіуму профкому ПО ПМГУ ПрАТ «СУХА БАЛКА» було прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача за п. 4 ст. 40 Кзпп України та відповідачем прийнято наказ про звільнення позивача з займаної посади.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що процедура надання згоди на звільнення позивача профспілкою була дотримана відповідно до вимог ст. 43 Кзпп України.

01 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України, проте не отримавши згоди направив заяву про звільнення поштою, що підтверджується описом вкладення та квитанцією про оплату цінного листа (а.с. 13) Вважаючи себе звільненим за обставинами зазначеними в заяві ОСОБА_1 продовжив лікуватись вдома, проте доказів хворобливого стану позивача, в тому числі лікарняного, позивачем не надано.

Таким чином, позивач у період з 01.08.2019 року по 02.08.2019 року та з 05.08.2019 року по 06.08.2019 року був відсутній на роботі (а.с. 76).

Отже, матеріалами справи підтверджено та фактично визнається позивачем ОСОБА_1 , про відсутність його на робочому місці з 01.08.2019 року по 02.08.2019 року та з 05.08.2019 року по 06.08.2019 року. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає обставин, які можна кваліфікувати, як поважні причини відсутності ОСОБА_1 на роботі з 01.08.2019 року по 02.08.2019 року та з 05.08.2019 року по 06.08.2019 року.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що з 05.06. - 21.06.2019 року він знаходився у відпустці без збереження заробітної плати згідно графіку та поданої заяви узгодженої з керівництвом шахти «Ювілейна», оскільки в матеріалах справи відсутні, докази того, що роботодавець, на підставі заяви позивача, видав наказ (розпорядження) про надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування наказу № 148- від 07.08.2019 року про звільнення ОСОБА_1 за прогул вчинений 07.08.2019 року.

Враховується колегією суддів й те, що згідно статті 43 КЗпП України для звільнення позивача була надана попередня згода виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої був позивач (т. 1 а.с. 16).

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача не відбирались письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, чим порушено процедуру звільнення позивача, спростовуються актами від 06.06.2019 року, від 10.06.2019 року від 13.06.2019 року від 21.06.2019 року, складених представниками ПрАТ "Суха Балка" під час відвідування за місцем реєстрації ОСОБА_1 , відповідно до яких позивача за місцем реєстрації не виявилось, на телефонні дзвінки не відповідав.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про те що при звільненні позивача ОСОБА_1 відповідачем дотримано положення статей 147, 148, 149 КзпП України, та не порушено вимоги статей 43, 252 Кзпп України щодо отримання попередньої згоди профспілкових органів, є обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини як підстави для відмови в позові - пропущення строку для звернення з позовними вимогами до суду, оскільки звільнення позивача відбулось на законних підставах.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2020 року змінити виключити з мотивувальної частини як підставу для відмови в позові - пропущення строку для звернення з позовними вимогами до суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: