ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року

м. Черкаси

справа № 703/3807/16-ц

провадження № 22-ц/821/1095/21

категорія 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Здоровко Людмила Володимирівна

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ;

представник відповідача - адвокат Єременко Сергій Якович

третя особи: ОСОБА_3 ,

приватний нотаріус Смілянського нотаріального округу Таран Галина Володимирівна

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Єременка Сергія Яковича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Галина Володимирівна про усунення від права на спадкування, у складі: головуючого судді Опалинської О.П., дата складання повного тексту не вказано.

в с т а н о в и в :

Описова частина

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., 1/4 яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 1995 року, а інша 1/4 частина - згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Смілянської державної нот контори 2 березня 2007 року.

Вказує, що вона є спадкоємцем за правом представлення, батько позивача - ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_4 помер до смерті баби, а тому вона спадкує його частку, яка належала б йому по закону, якби він був живий на час відкриття спадщини.

Зазначає, що крім позивача спадкоємцем є її тітка, відповідачка ОСОБА_2 , яка є рідною дочкою ОСОБА_4 . Отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_4 позивач не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на дане майно, що підтверджується постановою нотаріуса.

В зв`язку з вищевикладеним просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,9 кв.м., яка належала ОСОБА_4 .

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2018 року визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 березня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Єременко С.Я. про перегляд заочного рішення суду від 16 липня 2018 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Заочне рішення суду від 16 липня 2018 року скасовано та призначено справу до розгляду.

У березні 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Єременко С.Я. подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - спадкодавець ОСОБА_4 .

Спадщину ОСОБА_2 прийняла шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В.

Зазначає, що ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , за правом представлення, оскільки її батько ОСОБА_5 , який був сином ОСОБА_4 , помер.

Позивач за зустрічним позовом зазначила, що спадкодавець ОСОБА_4 була особою похилого віку, часто хворіла на різні хвороби, а тому постійно потребувала стороннього догляду та піклування. Оскільки ОСОБА_4 мала мізерну пенсію, позивач сплачувала всі витрати за комунальні послуги.

Враховуючи сімейні обставини позивач вимушена була весь час проживати із сім`єю в Росії, але незважаючи на це вона постійно підтримувала свою матір та надавала фінансову допомогу.

На її прохання матір позивача постійно підтримували та допомагали сусіди та подруги, а саме, купували ліки, продукти харчування та допомагали в побуті.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ніколи не цікавилася життям спадкодавця ОСОБА_4 , а навпаки намагалася умовити переписати квартиру на її ім`я, дозволити на проживання у ній, що як вона вважає, підтверджується вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року.

Окрім того зазначила, що ніякого спілкування між відповідачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_4 не було, ОСОБА_1 не піклувалася про її матір та будь-якої допомоги не надавала.

Рідна сестра по матері відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засуджена за вбивство спадкодавця ОСОБА_4 ..

В зв`язку з вищевикладеним, просила суд усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. про усунення від права на спадкування, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкує ту частку, яка б належала її батьку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та прийняла спадщину у встановлений законом строк.

Що стосується зустрічного позову суд прийшов до висновку, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач за зустрічним позовом ухилялась від надання ОСОБА_4 допомоги, а також те, що спадкодавець перебувала в безпорадному стані, матеріали справи не містять, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Єременко С.Я. оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовити, а в зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Під час розгляду справи адвокатом Єременко С.Я. було заявлено клопотання відповідно до ч. 1 ст. 222 ЦПК України щодо зобов`язання явки в судове засідання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 .

Клопотання було мотивоване тим, що необхідно з`ясувати у ОСОБА_1 ряд обставин по даній справі, які можуть суттєво вплинути на судове рішення.

Однак, всупереч вимог ст. 222 ЦПК України суд першої інстанції, так його і не вирішив, чим позбавив сторону поставити ряд запитань до ОСОБА_1 , відповіді на які суттєво могли вплинути на судове рішення, чим допустив неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 14 вересня 2016 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , яке видане повторно 10 серпня 2017 року Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області (а.с. 110).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України від 14 вересня 2016 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого повторно 14 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Смілянського МУЮ Черкаської області батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с. 6).

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 6 грудня 1995 року виданого органом приватизації Смілянського міськвиконкому ОСОБА_4 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 2 березня 2007 року ОСОБА_4 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Постановою приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. від 22 серпня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Окрім того зазначено, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 10 січня 2012 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 (а.с. 4).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського МУЮ Черкаської області батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с. 148).

Із свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 виданого відділом ЗАГСа Смілянського міськвиконкому Черкаської області вбачається, що ОСОБА_2 22 квітня 1989 року уклала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с. 150).

Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 виданого Смілянським міським відділом ЗАГС Черкаської області ОСОБА_2 розірвала шлюб та після розірвання шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_2 » (а.с. 149).

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочинів, що передбачені п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочинів, що передбачені ст. 27, п. 6, 12 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України (а.с. 151-156).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд дійшов висновку, що скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Єременко С.Я. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живі на час відкриття спадщини.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем.

Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 за правом представлення у порядку статті 1266 ЦК України, як дочка померлого, оскільки її батько помер до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Разом з тим, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його волевиявлення та вчинення або не вчинення (залежно від способу прийняття спадщини) у встановлені строки визначених законом дій.

При цьому, норми ЦК України, що регулюють порядок здійснення права на спадкування визначають обов`язкові умови за яких особа, яка не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що реалізувала свої спадкові права, а саме належність особи до кола спадкоємців (за законом чи заповітом) та вчинення нею встановлених законом юридично значимих дій, що свідчать про прийняття спадщини у строк, визначений статтею 1270 ЦК України, наслідки пропуску якого встановлені у статті 1272 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкує ту частку, яка б належала її батьку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та прийняла спадщину у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 серпня 2016 року відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, оскільки відсутні правовстановлюючі документи неї.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом за захистом свого невизнаного права, оскільки їй нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, органи БТІ у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності мали право видавати дублікат свідоцтва про право власності. Однак, з 1 січня 2013 року вищевказане положення втратило свою чинність, а тому отримати дублікат втраченого правовстановлюючого документа, а саме, свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 1995 року, є неможливим.

В зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Що стосується зустрічних позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного.

Звернувшись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 , яка є рідною дочкою спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, посилається на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину як спадкоємець за правом представлення свого батька ОСОБА_5 , який є сином спадкодавця ОСОБА_4 та рідним братом ОСОБА_2 , від права на спадкування, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 фактично перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, догляду, а ОСОБА_1 не приймала участі у догляді за нею, не вчиняла належних дій щодо утримання та надання допомоги, якої вона потребував. А навпаки, при поодиноких зустрічах лише намагалася умовити спадкодавця переписати квартиру на неї.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

Проте ОСОБА_2 не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є її процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставою для задоволення позову про усунення від права на спадкування за законом є в тому числі і знаходження спадкодавця в безпорадному стані.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець, перебувала у безпорадному стані, потребувала тривалого догляду та допомоги саме ОСОБА_1 , а остання свідомо ухилялася від надання такої допомоги спадкодавцю у зв`язку із його безпорадним станом.

На підтвердження позовних вимог щодо усунення від права на спадкування ОСОБА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , позивач за зустрічним позовом послалася на те, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року ОСОБА_7 , яка є тіткою відповідача за зустрічним позовом, визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ст. 27, п. 6, 12 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою 04 січня 2012 року близько 21години 00 хвилин маючи умисел на заволодіння грошовими коштами та золотими виробами перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 вчинили розбійний напад на неї та вбили її.

Однак, суд першої інстанції зазначив, що позивач ОСОБА_1 вироком суду від 09 червня 2015 року не засуджена за вчинення умисного злочину передбаченого кримінальним кодексом, щодо спадкодавця ОСОБА_4 .

Та обставина, на яку послалася позивач за зустрічним позовом, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги ОСОБА_1 , спадкодавцю ОСОБА_4 .

Отже, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, а отже суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, дійшов обґрунтованих висновків про відмову у позові ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Апелянт в скарзі вказує на порушення судом першої інстанції ст. 222 ЦПК України, а саме не вирішення клопотання про визнання явки обов`язкової позивача ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу судового засідання Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2019 року, перед початком слухання справи по суті, сторонам були роз`яснені їх права та розглянуті клопотання (а.с. 167).

27 травня 2019 року підготовчому судовому засіданні була подана зустрічна позовна заява ОСОБА_2 про усунення від права спадкування (а.с. 142-145, Т.1).

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2019 року прийнята вищевказана зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Представник ОСОБА_2 - Єременко С.Я. був присутній у судовому засіданні 27.05.2019 року, проте клопотання про обов`язкову участь ОСОБА_1 не заявляв.

Відповідно до п. 10 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд: вирішує заяви та клопотання учасників справи.

05 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання від адвоката Єременко С.Я. про проведення підготовчого судового засідання без його участі та призначити справу до розгляду (а.с. 184, Т. 1). Клопотання про визнання явки ОСОБА_1 обов`язковою.

Відповідно до ст. 222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Єременко С.Я. неодноразово подавав до суду заяви про відкладання розгляду справи по суті та просив визнати явку в наступне судове засідання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 обов`язковою (а.с. 202,208,211,212 Т.1).

Відповідно до ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

З протоколу судового засідання від 25.02.2021 року вбачається, що при розгляді справи по суті були присутні представник ОСОБА_1 - адвокат Здоровко Л.В. та представник ОСОБА_2 - адвокат Єременко С.Я. (а.с.217, т. 1).

В судовому засіданні адвокат Єременко С.Я. заявив клопотання про обов`язкову участь позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суд відмовив в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвокат Єременко С.Я. про обов`язкову участь позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суди першої інстанцій не сприяв захисту права відповідача ОСОБА_2 на заперечення проти первісного позову шляхом виклику в судове засідання позивача ОСОБА_1 , є безпідставними.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Єременка Сергія Яковича залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Галина Володимирівна про усунення від права на спадкування залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 28 липня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак