Справа № 645/258/21
Провадження № 2/645/871/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року місто Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

при секретарі судового засідання Синьогуб А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, яким просила визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Разом з ними у вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивачки - ОСОБА_2 . Проте, фактично ОСОБА_2 з грудня 2018 року не проживає за місцем реєстрації та його останнім відомим місцем проживання є: АДРЕСА_3 . Позивач вказує, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла не бере участь, особистих речей в квартирі не має та будь-яким чином квартирою не цікавиться. Враховуючи, що відповідач добровільно з місця реєстрації не знімається, позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди власникам у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року провадження по справі відкрито та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату,час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача, в якій вона просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи без його участі, в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява третьої особи, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява третьої особи, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 16.10.2006 року за № НОМЕР_1 , виданого ДП ДАК "Хліб України" "Харківський державний комбінат хлібопродуктів №2".

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222101711 від 31.08.2020 року ОСОБА_5 належить на праві приватної, спільної, сумісної власності 68/100 квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 37964186.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222101219 від 31.08.2020 року ОСОБА_3 належить на праві приватної, спільної, сумісної власності 68/100 квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 37964153.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222102623 від 31.08.2020 року ОСОБА_4 належить на праві приватної, спільної, сумісної власності 68/100 квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 37964250.

Згідно з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року, яке набрало законної сили.

Позивач вказує, що її колишній чолові ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , проте фактично з грудня 2018 року не проживає за місцем реєстрації та його останнім відомим місцем проживання є: АДРЕСА_3 .

Згідно з Актом про непроживання від 13.08.2020 року, складеного ОСОБА_6 , який є також зареєстрованим у спірній квартирі, ОСОБА_2 , 1972 року народження, не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з грудня 2018 року.

Згідно з Актом про непроживання від 13.08.2020 року, складеного ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивачки та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , 1972 року народження, не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з грудня 2018 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з грудня 2018 року, покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано.

Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житлі фактично не проживає з 2018 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірному будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

Також, суд враховує визнання відповідачем позову, про що останнім подана до матеріалів справи відповідна заява.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кв. АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 83, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 908 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 18.03.2021 року.

Суддя Федорова О.В.