Справа № 369/8743/19
Провадження № 2/369/309/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю: секретаря судового засідання Новіцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

У позові зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2011 по 08.08.2018, від подружнього життя мають двох дітей, які на даний час проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач є співзасновником ТОВ «Манкорд», ТОВ «Трассір», ТОВ «Клуб контур», ТОВ «Трассір УА», а також є фізичною особою-підприємцем, працює та отримує регулярний щомісячний дохід. Крім того, відповідач має у власності земельну ділянку в с. Шевченкове Києво-Святошинського р-ну Київської обл., а також є власником будинку загальною площею 186,8 кв.м, який розташований на вказаній земельній ділянці. До того ж, відповідач згідно рішення та свідоцтва про реєстрацію авторського права має право на твір Комп`ютерна програма «Клієнт-серверний веб-додаток «BIGOM». У зв`язку із ухиленням відповідача від обов`язку утримувати дітей, позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою від 15.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказує, що зазначення позивачем того, що він не бере участі у вихованні дітей, не відповідає дійсності, з огляду на те, що останній протягом тривалого періоду часу проявляє ініціативу в матеріальному забезпеченні своїх дітей, шляхом придбання необхідних продуктів харчування, одягу, предметів побуту та можливості відвідувати дошкільні навчальні заклади та школу, а також проведення дозвілля дітей. На підтвердження зазначеного відповідач надав копії та дублікати квитанцій, копію розписки ОСОБА_1 , копію вхідного квитка НАН України, копії квитків до кінотеатру. До того ж, відповідач зазначив, що у будинку, яким він володіє та про який у своєму позові зазначала позивач, остання проживає разом із їх неповнолітніми дітьми. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що він не отримує дивідендів від господарської діяльності суб`єктів господарювання, про які зазначала позивач. А тому відповідач вважає, що не має змоги платити аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), як того вимагає позивач. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд позовні вимоги задовольнити частково, встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі на кожну дитину окремо, а саме: на дитину віком до 6 років - 50% від суми, яка зазначена в Законі України «Про Державний бюджет України» та 50% на дитину віком від 6 до 18 років.

У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Від представника позивача - ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона також зазначила, що проти позовних вимог частково заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

24.07.2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.08.2018 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19.01.2012 серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13.01.2015 серії НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи розмір стягнення аліментів, позивачем надано копії договорів надання послуг № 23 та № 12, № В01 від 15.03.2019 та № В01 від 10.09.2018, укладених між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , згідно з якими предметом договорів є послуги з утримання дитини в Міні-садку та послуги у сфері освіти; та копії квитанцій, якими підтверджується здійснення відповідних проплат ОСОБА_1 .

Також позивачем надано копії договорів на туристичні обслуговування та листи бронювання, з яких вбачається, що відповідач виконувала обов`язки по відпочинку та оздоровленню дітей.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 141, 180 СК України).

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені в ст. 181 СК України, за змістом ч. 3 якої кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання спільних з позивачем неповнолітніх дітей, у визначеному позивачем розмірі, оскільки відповідач є працездатним, являється фізичною особою-підприємцем, не має утриманців, є співзасновником суб`єктів господарської діяльності, є власником земельної ділянки та приватного будинку загальною площею 186,8 кв.м., що свідчить про можливість відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Крім того, про платоспроможність відповідача свідчать надані ним же копії та дублікати квитанцій про оплату послуг та товарів, у тому числі розписки позивача про отримання нею коштів від відповідача в розмірі 26 500 грн /а.с. 97-121 т. 1/.

Суд також не бере до уваги доводи відповідача щодо неможливості визначення розміру аліментів у частці від його заробітку (доходу), оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_2 має стабільний дохід, оскільки згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи викладене, суд при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів з врахуванням вищенаведених обставин, враховуючи стан здоров`я дітей, їх вік, з урахуванням матеріального стану обох батьків, мінімального гарантованого та рекомендованого розмірів аліментів на дитину відповідного віку, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, оскільки саме такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного обов`язку батьків утримувати дітей зможе забезпечити належні умови утримання та проживання дітей та не буде порушувати права відповідача.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положення ст. 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Питання судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

З огляду на викладене та відповідно до ст. 180-183, 191 СК України, керуючись статями ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 08.07.2019 та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук