Провадження № 2/760/8685/21
У Х В А Л А

про передачу справи на розгляд іншому суду

13 липня 2021 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонова Н.М.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Електроюа» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу обладнання та договором оренди обладнання з обов`язковим викупом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Група Електроюа» заборгованість за Договором оренди обладнання з обов`язковим викупом №26-06-2020-2/2 від 26 червня 2020 року, а також стягнути з ТОВ «Група Електроюа» суму інфляційних витрат та судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 липня 2021 року зазначену справу передано до провадження судді Аксьонової Н.М.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку про направлення справи за виключною підсудністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи предметом договору оренди обладнання з обов`язковим викупом №26-06-2020-2/2 від 26 червня 2020 року, за яким позивач просить стягнути заборгованість, є таке майно - станція заряджання електромобілів змінного типу струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКПП 27.11.50-33.00» клас 1, тип системи заземлення TN-S, номер станції 2219, адреса знаходження якої: м.Київ, вул. Глибочицька, 17.

Відтак, спір, що виник між сторонами, є спором з приводу нерухомого майна, оскільки предметом договору оренди обладнання з обов`язковим викупом є станція заряджання електромобілів, електроживлення якої здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, та яка введена в експлуатацію за визначеною у договорі адресою - м.Київ, вул. Глибочицька, 17. Переміщення такої станції є неможливим без зміни її призначення.

Таким чином, відповідно до ст.30 ЦПК України даний позов не підсудний Солом`янському районному суду м. Києва, оскільки повинен подаватись за правилами виключної підсудності за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу якого заявлено позовні вимоги.

В такому випадку можливість застосування інших правил територіальної підсудності виключається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 даної статті встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що справу необхідно направити за територіальною підсудністю до належного суду, а саме до Шевченківського районного суду міста Києва (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А), за місцем знаходження нерухомого майна.

Керуючись статтями 27, 30, 31, 32, 187, 353-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Електроюа» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу обладнання та договором оренди обладнання з обов`язковим викупом - передати на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя