ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року

м.Суми

Справа №583/2696/20

Номер провадження 22-ц/816/300/21, 22-ц/816/301/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2020 року та на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2020 року, ухвалені у складі судді Ярошенко Т.О. у м. Охтирка Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» про захист прав споживача шляхом визнання нікчемним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» (далі ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ») звернулось з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 30 вересня 2019 року між товариством та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ЛЛ-00074810 на суму 7000 грн, з оплатою процентів за користування кредитом. Зазначений кредитний договір про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті позивача.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у визначені кредитним договором строки, станом на 03 липня 2020 року заборгованість не погасив, не сплачує нараховані проценти.

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 вересня 2019 року № ЛЛ-00074810 становить 30588,20 грн, з яких: заборгованість по сумі кредиту 7000 грн; заборгованість по процентам - 16240 грн, з яких 2240 грн нараховано відповідно до п.1.4.1 кредитного договору, 14 000 грн нараховано відповідно до п. 1.4.2 Кредитного договору від 30 вересня 2019 року № ЛЛ-00074810; пеня за період з 20 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року відповідно до п. 5.6 кредитного договору складає 7 175 грн; три проценти річних від простроченої суми - 173,20 грн.

Посилаючись на зазначені обставини ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у заявленому розмірі.

ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» про визнання кредитного договору нікчемним, мотивований тим, що жодного договору з ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» він не узгоджував та не підписував. Зазначив, що він дійсно звертався до ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» з проханням надати гроші в позику, використовуючи сервісний електронний он-лайн режим.

Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ», ОСОБА_1 надав всі необхідні відомості про себе шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку персональних даних.

Оператором ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» було роз`яснено, що у разі надання позики в сумі 7000 грн, через 16 днів позичальник зобов`язаний сплатити 2240 грн, як умова договірних відносин на 365 календарних днів. Відтак, позика надана в сумі 7000 грн, через 16 днів він сплатив 2240 грн, тому строк дії договору може бути закінчений 29 вересня 2020 року. Позика отримувалась заявником на споживчі цілі, а саме придбання нового мобільного телефону, що носить характер споживчого кредитування. Будь-які кредитні договори він з ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» не підписував.

Стверджує, що при укладанні кредитного договору йому не було роз`яснено про істотні умови, а саме підстави та умови застосування відсоткової ставки по кредиту та дійсної відсоткової ставки, яка становить 730 % річних та 882, 08 % річних, а також порядок нарахування штрафних санкцій та черговості погашення боргового зобов`язання. Крім того, на його думку, вказаний договір містить умови, які є несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Заявник звертає увагу, що надані ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» докази не містять підтверджень, що договір був акцептований сторонами, в порядку, передбаченому законом, що вказаний договір підписаний саме ОСОБА_1 , що з даним договором він був ознайомлений та погодився на отримання грошових коштів саме за вказаним договором, а також, що договір взагалі містив умови щодо кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки у зазначеному в договорі розмірах і порядку нарахування.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд визнати нікчемним договір ЛЛ-00074810 від 30 вересня 2019 року, оформлений між ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ», як позикодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 , як позичальником, на суму кредиту - 7000 грн. з додатковими умовами та зобов`язаннями.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2020 року позов ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» заборгованість за кредитним договором №ЛЛ-00074810 від 30 вересня 2019 року в розмірі 28348, 20 грн та понесені судові витрати в розмірі 1948, 13 грн, а всього 30296, 33 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» про захист прав споживача шляхом визнання нікчемним кредитного договору відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 840, 80 грн судового збору.

Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2020 року з ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» на користь ОСОБА_1 стягнуті судові витрати в сумі 183 грн.

20 січня 2021 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2020 року та додаткове рішення від 28 грудня 2020 року.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 нарішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2020 року в частині вирішення вимог за зустрічним позовом про визнання нікчемним кредитного договору та на додаткове рішення від 28 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції від 08 грудня 2020 року в частині вирішення первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором визнана неподаною та повернута заявнику ухвалою апеляційного суду від 25 лютого 2021 року.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції від 08 грудня 2020 року переглядається апеляційним судом лише в частині вирішення вимог за зустрічним позовом про визнання кредитного договору нікчемним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, а також вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом аналогічні доводам позовної заяви. ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що жодного договору від ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» він не отримував та не підписував, товариство не надало до суду належних допустимих доказів укладання сторонами договору та видачі позичальнику електронно-цифрового підпису у системі інтернет - клієнт, підпис «LAYSNupM» ОСОБА_1 не створював і не є володільцем або автором такого підпису. Заперечуючи ознайомлення з умовами договору позичальник звертає увагу на несправедливість умов пункту 5 кредитного договору щодо встановлення пені у розмірі 2,5% від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить 730% на рік, такі умови відповідають вимогам чинного законодавства, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації за порушення зобов`язань.

Позивачем ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений судом строк, подано не було.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У справі, яка переглядається суд встановив, що 30 вересня 2019 року між ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ЛЛ-00074810, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 7000 грн на умовах зворотності, строковості та сплати процентів за користування кредитними коштами (а.с. 15-19).

Також сторонами підписано детальний розпис сукупної вартості кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору № ЛЛ-00074810 від 30 вересня 2019 року, в якому визначено сукупну вартість кредиту складає 332 % від суми кредиту або 23240 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 232 % від суми кредиту або 16 240 грн., розмір відсоткової ставки, строк користування кредитом (а. с. 20).

Вказаний кредитний договір та детальний розпис сукупної вартості кредиту підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що кредитний договір ЛЛ-00074810 від 30 вересня 2019 року про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті Товариства:https://vashagotivochka.ua/.

Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, позичальник надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає Закону України «Про захист персональних даних» та рекомендаціям Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо застосування положень цього Закону.

Відповідно до інформаційної довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» 30 вересня 2019 року проведена успішна транзакція типу «виплата» на суму 7 000 грн на картку НОМЕР_1 , що відповідає номеру картки, який вказано ОСОБА_1 при заповненні заявки на кредит (а.с. 21).

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» надано належні та допустимі докази на підтвердження укладення між сторонами 30 вересня 2019 року кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Колегія суддів бере до уваги і непослідовність позиції відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Цуркана В.І., які спростовують підписання кредитного договору від 30 вересня 2019 року та ознайомлення з його умовами, у той же час не заперечують, факт звернення ОСОБА_1 до ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» з метою отримання кредитних коштів та надання позики останнім, шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.

Крім того, на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 було внесено 2 240 грн в рахунок погашення кредитної заборгованості, що також свідчить визнання відповідачем факту укладення кредитного договору.

Слід зазначити також, за змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має прав на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорення та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №46,/5896/14-ц.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору нікчемним, ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги аналогічні за змістом доводам позовної заяви, які були належним чином досліджені та оцінені місцевим судом, суд апеляційної інстанції не вбачає процесуальних підстав для їх переоцінки та визнає, що висновків суду по суті спору вони не спростовують, на законність рішення не впливають.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів не вбачає також підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині скасування додаткового рішення, оскільки при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції, у відповідності до положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України, врахував надані стороною відповідача докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом даної справи, а розмір присуджених до стягнення витрат, є пропорційними розміру позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2020 року та на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко