ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3228/21 Справа № 199/5318/20 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон, про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів, про стягнення 3% річних та пені, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду, з уточненим 06 жовтня 2020 року, позовом до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк), третя особа товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон (далі ТОВ ФК Фінілон), про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів, про стягнення 3% річних та пені, мотивуючи його тим, що між нею та АТ КБ ПриватБанк було укладено три договори банківського вкладу. 11 березня 2013 року договір банківського вкладу №SAMDN7410, за умовами якого вона внесла на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у початковій сумі 20 000 євро на строк 12 місяців з відсотковою ставкою 8% річних; 05 вересня 2013 року договір банківського вкладу №SAMDN5809, за умовами якого вона внесла на особовий рахунок НОМЕР_2 грошові кошти у початковій сумі 25 000 євро на строк 12 місяців з відсотковою ставкою 7% річних та депозитний договір №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року шляхом оформлення заяви на оформлення вкладу Стандарт на 12 міс. з особовим рахунком (основною карткою) № НОМЕР_3 , за умовами якого вона внесла на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 40 000 доларів США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10% річних.

Зазначала, що вона умови договорів виконала належним чином, внесла обумовлені договорами грошові кошти, втім банк в односторонньому порядку не виконує умови, взяті на себе договорами, та вона звернулась до банку з відповідною заявою, яка залишена без виконання.

Вказувала, що у зв`язку з порушенням банком її прав, у липні 2014 року вона звернулась за суду з позовом про розірвання договір та стягнення грошових коштів за ними.

Останнім рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2019 року, яке набрало законної сили, її позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на її користь грошові кошти за договором банківського вкладу від 11 березня 2013 року в сумі 20 000 євро та відсотки в сумі 1600 євро; грошові кошти за договором банківського вкладу від 05 вересня 2013 року в сумі 25 000 євро та відсотки в сумі 398,40 євро, а всього 46 998,40 євро, розірвано вказані договори. Тобто судовим рішенням встановлено факт укладання нею депозитного договору №SAMDN7410 та депозитного договору №SAMDN5809. Даний факт не підлягає доведенню, оскільки не може бути поставлений під сумнів.

Наполягала на тому, що «Витяг з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов)», засвідчений 10 вересня 2020 року головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В., яким АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт укладення нею депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 та підтвердив факт внесення нею грошових коштів на рахунок № НОМЕР_3 за даним договором, розмір яких складає 40 164,37 доларів США, з врахуванням того, що після березня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» перестав обслуговувати клієнтів на території АР Крим та у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти по усім діючим «кримським» банківським договорам.

Посилаючись на те, що рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2019 року банком так і не виконане, а банківською установою підтверджено факт укладення нею депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року, та грубим чином порушено її права, а тому просила суд ухвалити рішення, яким розірвати депозитний договір №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року, укладений шляхом оформлення «Заявления №SAMDNWFD100 на оформление вклада «Стандарт» на 12 мес.» (особовий рахунок № НОМЕР_3 ), та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь: суму вкладу разом з нарахованими процентами у валюті договору, станом на 14 червня 2014 року у розмірі 40 306,85 доларів США; проценти у валюті договору за період з 14 червня 2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч.2 ст.625 ЦК України) у валюті договору у межах позовної давності за останні три роки по день ухвалення рішення суду по даній справі; пеню (підстава ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті у межах строку позовної давності за останній один рік по день ухвалення рішення суду по даній справі; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь за договором банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року: 3% (підстава ч.2 ст.625 ЦК України) у валюті договору у межах позовної давності за останні три роки по день ухвалення рішення суду по даній справі; пеню (підстава ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті у межах строку позовної давності за останній один рік по день ухвалення рішення суду по даній справі; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь за договором банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року: 3% (підстава ч.2 ст.625 ЦК України) у валюті договору у межах позовної давності за останні три роки по день ухвалення рішення суду по даній справі; пеню (підстава ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті у межах строку позовної давності за останній один рік по день ухвалення рішення суду по даній справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року позовні вимоги задоволені повністю. Розірвано депозитний договір №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року, укладений шляхом оформлення «Заявления №SAMDNWFD100 на оформление вклада «Стандарт» на 12 мес.» (особовий рахунок № НОМЕР_3 ), між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 наступні грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами у валюті договору станом на 14 червня 2014 року у сумі 40 306,85 доларів США; проценти за період з 14 червня 2014 року (включно) по 15 жовтня 2020 року (включно) у сумі 25 564,48 доларів США; 3% у валюті договору (підстава ч.2 ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання) з 15 жовтня 2017 року (включно) по 15 жовтня 2020 року (включно) у сумі 3 627,61 доларів США; неустойку 3% від суми утримуваних банком коштів (за кожен день порушення прав споживача на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») з 15 жовтня 2019 року (включно) по 15 жовтня 2020 року (включно) в розмірі 1 249 512 грн.22 коп. За договором банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року наступні грошові кошти: 3% у валюті договору (підстава ч.2 ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання) з 15 жовтня 2017 року (включно) по 15 жовтня 2020 року (включно) у сумі 1 800 євро; неустойку 3% від суми утримуваних банком коштів (за кожен день порушення прав споживача на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») з 15 жовтня 2019 року (включно) по 15 жовтня 2020 року (включно) в розмірі 726 298 грн.17 коп. За договором банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року, наступні грошові кошти: 3% у валюті договору (підстава ч.2 ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання) з 15 жовтня 2017 року (включно) по 15 жовтня 2020 року (включно) у сумі 2 250 євро; неустойку 3% від суми утримуваних банком коштів (за кожен день порушення прав споживача на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») з 15 жовтня 2019 року (включно) по 15 жовтня 2020 року (включно) в розмірі 907 872 грн.71 коп.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від від 24 грудня 2020 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ ПриватБанк, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи. Залишив без уваги, що на час постановлення оскаржуваного рішення є чинним рішення про відмову в задоволені позовних вимог в частині депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року. Суд не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах та безпідставно прийняв до уваги докази, які є незаконними. Також зазначали, що борг позивача переведено на ТОВ ФК Фінілон, які і повинні бути відповідачами у даній справі.

12 лютого 2021 року позивач надала відзив на апеляційну скаргу банку, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала, що нею доведені належними та допустимими доказами позовні вимоги. Вказувала, що саме АТ КБ Приватбанк є належним відповідачем у даній справі, що вірно установлено судом першої інстанції. Наголошувала на тому, що вся проблема аналогічних спорів з АТ КБ Приватбанк стосовно повернення кримських депозитів полягає виключно у тому, що банк зловживає своїми права з метою незаконного заволодіння вкладами громадян. Навіть подача апеляційної скарги у даній справі є зловживанням банком його правами та свідчить про неповагу до суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини шляхом укладання договорів банківського вкладу.

Так 11 березня 2013 року між ними було укладено договір банківського вкладу №SAMDN7410, за умовами якого ОСОБА_1 внесла на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у початковій сумі 20 000 євро на строк 12 місяців з відсотковою ставкою 8% річних.

05 вересня 2013 року укладено договір банківського вкладу №SAMDN5809, за умовами якого ОСОБА_1 внесла на особовий рахунок НОМЕР_2 грошові кошти у початковій сумі 25 000 євро на строк 12 місяців з відсотковою ставкою 7% річних.

Також між ними було укладено депозитний договір №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року шляхом оформлення заяви на оформлення вкладу Стандарт на 12 міс. з особовим рахунком (основною карткою) № НОМЕР_3 , за умовами якого ОСОБА_1 внесла на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 40 000 доларів США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10% річних.

Під час судового засідання судом було оглянуто оригінали 3-х депозитних договорів - №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року, №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року та №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014, копії яких наявні в матеріалах справи, та оригінали квитанцій про внесення ОСОБА_1 відповідних коштів за вказаними договорами (а.с.25,26,35,36,37).

Судом також встановлено, що останнім рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2019 року (справа №201/10062/14-ц), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення грошових коштів частково задоволено, а саме: було розірвано договір банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року (вклад «Стандарт на 12 міс.») та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року (вклад «Стандарт на 12 міс.») в сумі 20 000,00 євро та відсотки в сумі 1 600,00 євро; розірвано договір банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року (вклад «Стандарт на 12 міс.») та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року (вклад «Стандарт на 12 міс.») в сумі 25 000,00 євро та відсотки в сумі 398,40 євро, а всього 46 998,40 євро; у частині вимог про розірвання депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року, укладеного шляхом оформлення «Заявления №SAMDNWFD100 на оформление вклада «Стандарт» на 12 мес.» було відмовлено за недоведеністю.

Таким чином, обставини укладення 2-х вищезазначених банківських договорів ОСОБА_1 не підлягають доведенню під час розгляду цієї справи.

З тексту оригіналу депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014, укладеного шляхом оформлення «Заявления №SAMDNWFD100 на оформление вклада «Стандарт» на 12 мес.» з особовим рахунком (основною карткою) № НОМЕР_3 , вбачається, що в день його укладення ОСОБА_1 внесла на особовий рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у початковій сумі 40 000 доларів США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10% річних, що підтверджується оригіналом банківської квитанції від 22 січня 2014 року. Також зазначений договір містить наступні положення (мовою оригіналу): «Если по окончанию срока вклада вы не заявили банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на один срок. Срок вклада продлевается неоднократно без вашей явки в банк», «Проценты во время нового срока вклада начисляются на суму вклада. ОСОБА_2 размер действующей процентной ставки по вкладу Вы можете узнать в отделении или на сайте банка pb.ua».

Суд оцінив як належний, достовірний та допустимий письмовий доказ факту укладення ОСОБА_1 письмового правочину депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року та доказ внесення ОСОБА_1 відповідних грошових коштів на її рахунок № НОМЕР_3 за цим договором - копію витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов)», засвідчену 10 вересня 2020 року головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 ,у якій міститься наступна інформація: «Название кредитора МАТВЕЕВА НАТАЛЬЯ ВИТАЛЬЕВНА» «Номер депозитного счета 9201» «Валюта денежных средств USD» «Размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате Должником - 40164,37» «Референс - №SAMDNWFD100», а також зазначена вказана сума у національній валюті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 17 листопада 2014 року.

Крім того, суд зазначив, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року по справі №199/5206/20 про забезпечення доказів до подання позовної заяви було забезпечено електронні докази за місцем їх знаходження в мережі Інтернет шляхом огляду судом та фіксації електронного доказу (банківської виписки (довідки) ПАТ КБ «ПриватБанк» по усім рахункам ОСОБА_1 , розміщеного в ПАТ КБ «ПриватБанк» за електронною адресою http://bit.ly/1sdnVwA, яка банком була повідомлена ОСОБА_1 .

Суд долучив до матеріалів справи електронну банківську виписку ПАТ КБ «ПриватБанк» про розмір належних ОСОБА_1 рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідними розмірами грошових коштів по кожному рахунку станом на 14 червня 2014 року («Справка №28890204» від 14 червня 2014 року).

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем підтверджено факт укладення нею депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року, укладеного шляхом оформлення «Заявления №SAMDNWFD100 на оформление вклада «Стандарт» на 12 мес.» з особовим рахунком (основною карткою) № НОМЕР_3 , та факт внесення нею в день укладення цього договору на особовий рахунок № НОМЕР_3 за цим договором грошових коштів у сумі 40 000 доларів США.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції вважав позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року та стягнення грошових коштів в зв`язку з наступним.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2019 (справа №201/10062/14-ц), яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року, та набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення грошових коштів частково задоволено, а саме: було розірвано договір банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року (вклад «Стандарт на 12 міс.») та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року (вклад «Стандарт на 12 міс.») в сумі 20 000,00 євро та відсотки в сумі 1 600,00 євро; розірвано договір банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року (вклад «Стандарт на 12 міс.») та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року (вклад «Стандарт на 12 міс.») в сумі 25 000,00 євро та відсотки в сумі 398,40 євро, а всього 46 998,40 євро.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Так, відповідно до положень статей 526,530,598,599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що впродовж спірного періоду грошові кошти за договорами банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року та за договором банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року присуджені до стягнення за рішенням суду яке набрало законної сили, повернуті не були, в тому числі шляхом зарахування на рахунок, відкритий клієнтом (позивачем) у банку.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення 3% у валюті договорів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за вказаним вище договору банківського вкладу, і доводи апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк цих висновків не спростовують.

При вирішенні питання щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені за договорами банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року та за договором банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року згідно частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», місцевим судом проведено належний розрахунок та враховано норми чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмова відповідача виконати розпорядження позивача (вкладника) з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Викладене підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26 червня 2019 року по справі №757/3794/17-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19) висловила правову позицію щодо стягнення пені та зазначила, що відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за договорами вкладу із врахуванням пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» є обґрунтованими, а суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення неустойки на підставі ч.5 ст.10 Закону України Про захист прав споживачів за договором банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року та за договором банківського вкладу №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року, а доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для задоволення цієї частини позовних вимог є хибними.

В той же час колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк в частині безпідставного задоволеня позовних вимог в частині депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року.

Колегія суддів наголошує на тому, що спірні правовідносини між позивачем ба відповідачем виникли ще у липні 2014 року, коли вона звернулась до суду з позовом про розірвання договорів банківського вкладу №SAMDN7410 від 11 березня 2013 року, №SAMDN5809 від 05 вересня 2013 року та №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року та стягнення грошових коштів за ними (суми вкладів та відсотків за ними).

Справа за вказаним позовом розглядалась судами різних інстанції.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, яка є остаточною та оскарженню не підлягає, було встановлено, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання за договором банківського вкладу від 22 січня 2014 року №SAMDNWFD100 та стягнення грошових коштів за вказаним договором банківського вкладу за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами такого договору та внесення ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок, оскільки квитанція від 22 січня 2014 року не відповідає вимогам пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174, зокрема не містить відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Таким чином колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо розірвання депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року та стягнення грошових коштів саме у зв`язку із обставинами, встановленими з даних правовідносин постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року.

Судом першої інстанції при вирішення цієї частини позовних вимог було зазначено, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 по справі №199/5206/20 про забезпечення доказів до подання позовної заяви було забезпечено електронні докази за місцем їх знаходження в мережі Інтернет шляхом огляду судом та фіксації електронного доказу (банківської виписки (довідки) ПАТ КБ «ПриватБанк» по усім рахункам ОСОБА_1 , розміщеного ПАТ КБ «ПриватБанк» за електронною адресою http://bit.ly/1sdnVwA, яка банком була повідомлена ОСОБА_1 . Суд долучив до матеріалів справи електронну банківську виписку ПАТ КБ «ПриватБанк» про розмір належних ОСОБА_1 рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідними розмірами грошових коштів по кожному рахунку станом на 14 червня 2014 року («Справка №28890204» від 14 червня 2014 року).

Тобто докази були забезпечені не у даній справі №199/5318/20, крім того відповідна ухвала у матеріалах даної справи відсутня.

Таким чином вимоги позивача про розірвання депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року, стягнення грошових коштів, 3% річних та пені не можуть бути задоволені.

Оскільки судом першої інстанції в частині вирішення позову стосовно депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року допущені порушення норм матеріального, що призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо розірвання депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року та стягнення грошових коштів скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон, про розірвання депозитного договору №SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року, стягнення грошових коштів, 3% річних та пені відмовити.

В решті рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.