Справа № 331/1665/21
Провадження № 2/331/1326/2021
20 липня 2021 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Солодовнікова Р.С., за участю секретаря судового засідання Чуйко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Позивачем до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника у якому він також повідомляє, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача.
Відповідачі в судове засідання не прибули, про час і місце його проведення повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявили, відзив проти позову не надали.
Згідно зі ст. 280 ЦПК за письмової згоди представника позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників.
Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
Відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак, станом на день подання позову відповідач свої зобов`язання, щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів користування ним, не виконує.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором.
Ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
За змістом ст.549 ЦК України під пенею розуміється грошова сума, яку боржник має передати кредитору у випадку порушення боржником зобов`язання, що встановлюються у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1,2ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК, а також частини першої статті 1049 ЦК належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 12.02.2020 року у справі № 758/6175/16-ц.
Розмір заборгованості за тілом кредиту підтверджується доданою до позовної зави розрахунком, виданою посадовою особою Банку, який в силу ст.ст.59,64 ЦПК України являється допустимим доказом у справі.
Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом і процентів за ст.625 ЦК України суд дійшов наступних висновків.
У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, порушенням термінів сплати щомісячних платежів 27 листопада 2020 року Банк направив останньому і поручителям вимоги від 24.11.2020 про погашення простроченої заборгованості, в яких у випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання вимоги, а за відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) зазначалось про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.
Позичальником і поручителями заборгованість за кредитом в повному обсязі не погашена, а тому за відсутності підтвердження про отримання відповідачами вимоги про погашення простроченої заборгованості з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) настав день дострокового повернення кредиту в повному обсязі, тобто 07 січня 2021 року.
Незважаючи на те, що позивач визнав строк виконання зобов`язань за кредитним договором таким, що настав 07 січня 2021 року, він продовжував нарахування відсотків на тіло кредиту.
Як зазначалось судом, за змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що після пред`явлення позичальнику вимоги про дострокове погашення кредиту в січні 2021 року продовження Банком нараховування відсотків у розмірі, визначеному умовами кредитного договору не узгоджується із вищезазначеними нормами права.
Виходячи із змісту позовних вимог позивач просить стягнути заборгованість за проценти за користування кредитом за ставкою 12,9 % річних в період з 25.02.2020 по 28.02.2021 року в сумі 6225,47 доларів США.
Оскільки у листопаді 2020 року Банк пред`явив до позичальника вимогу згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України і визнав строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором таким, що настав 07 січня 2021 року, право позивача нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після 07 січня 2021 припинилося.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК) за ставкою 12.9 % за строк з 01.04.2020 по 28.02.2021 року в сумі 180,67 доларів США.
Як встановлено ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем не надано доказів укладання між сторонами договору про збільшення розміру процентної ставки за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому розрахунок заборгованості за ставкою 12,9 % є помилковим.
Стягненню підлягає заборгованість за прострочення виконання у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми, як встановлено ч.2 ст.625 ЦК України в межах заявлених позовних вимог з 01.04.2020 по 28.02.2021 року.
Також суд приходить до висновку про процентів у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.
У частині другій статті 625 ЦК прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Як слідує з розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви, нарахування процентів за ст.625 ЦК України ним безпідставно здійснювалось у розмірі 12,9 % виходячи з простроченої заборгованості за щомісячними платежами з 01.04.2020 року по 28.02.2021 року.
Оскільки кредитним договором визначено зобов`язання відповідача повернути кошти частинами, позичальник є таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення коштів кожної з частин кредиту, а тому повинен сплатити процентами за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.04.2020 року по 28.02.2021 року в розмірі 3% річних від простроченої суми щомісячних платежів, виходячи із сум заборгованості визначених в розрахунку позивача.
Таким чином, з урахуванням висновку щодо валюти зобов`язання у даній справі 3% річних мають бути нараховані на суму простроченої заборгованості виходячи з формули (сума простроченої частини кредиту х процентна ставка / 365(366) х кількість днів прострочення).
Таким чином, заборгованість з процентів за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.04.2020 року по 28.02.2021 становить 41,36 доларів США.
Стаття 554 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.
Судом встановлено, що позивач уклав окремі договори поруки із поручителями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою. А тому вказані особи не несуть солідарної відповідальності перед позивачем. Відповідальність кожного з поручителів перед позивачем є солідарною разом з позичальником як з боржником за основним зобов`язанням. Вказане випливає з пунктів 1.4 договорів поруки.
Відповідно до частини першої статті 543 ЦК у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відтак, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором позичальника (боржника за основним зобов`язанням) з кожним із поручителів кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково.
Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (місцезнаходження:м.Київ, вул.Андріївська, 2/12, ).

Відповідачі: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ).

Суддя: Р.С.Солодовніков