Справа № 132/3843/20
Провадження № 22-ц/801/1380/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 рокуСправа № 132/3843/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Панасюка О. С., Якименко М. М.

за участю секретаря Француза М. Г.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України про примусове виконання обов`язку в натурі,

за апеляційною скаргою Національної академії аграрних наук України на рішення Калинівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 08 квітня 2021 року в м. Калинівка суддею цього суду Павленко І. В., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України (далі НААН України), Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України (далі ДП «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства НААН України) про примусове виконання обов`язку в натурі, мотивуючи його тим, що 23 жовтня 2020 року позивачем, разом з іншими заявниками, направлено відповідачам заяву від 19 жовтня 2020 року про надання інформації з вимогами: надати обґрунтовану відповідь щодо заволодіння Інститутом цукрових буряків Української академії аграрних наук колективним майном, в тому числі майном пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства "Артеміда"; надати відомості про перелік та вартість майна, яке було отримано Інститутом цукрових буряків Української академії аграрних наук від колективного сільськогосподарського підприємства "Артеміда"; надати відомості про перелік та вартість майна пайового фонду колишнього колективного сільськогосподарського підприємства "Артеміда", яке знаходиться на балансі Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда»; вжити невідкладні заходи до поновлення прав власності на майно пайового фонду колишнього колективного сільськогосподарського підприємства "Артеміда" та прав на отримання земельних часток (паїв).

Вказану заяву відповідачами отримано 26 жовтня 2020 року, проте, в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», вони ухилилися від об`єктивного та повного її розгляду.

Пославшись на викладене ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідачів надати відповідь на заяву від 19 жовтня 2020 року щодо поставлених у ній питань, стягнути з них судові витрати, які складаються з 840,40 грн судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В березні 2021 року НААН України подано до суду першої інстанції заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, мотивовану тим, що позивачу 04 грудня 2020 року було надано відповідь на його заяву від 19 жовтня 2020 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року позов задоволено, зобов`язано відповідачів об`єктивно розглянути заяву від 19 жовтня 2020 року та надати відповідь ОСОБА_1 щодо поставлених у ній питань. В задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовлено. Стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, НААН України, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , разом з іншими заявниками, направлено заяву від 19 жовтня 2020 року президенту НААН України Я. М. Гадзало та її копію для ДП «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства НААН України (а. с. 6-9).

Дане звернення отримано відповідачами 26 жовтня 2020 року, що підтверджується довідкою Укрпошти від 23 листопада 2020 року та поштовою квитанцією від 23 жовтня 2020 року (а. с. 9).

Листом № 10.3-03/331/1 від 04 грудня 2020 року НААН України було надано відповідь на колективне звернення від 19 жовтня 2020 року (а. с. 51), проте доказів надсилання цієї відповіді заявникам або доказів її отримання заявниками матеріали справи не містять.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За приписами ст. 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з Обмеженим доступом.

Згідно із абз. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 7 вказаного Закону звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

За приписами ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема отримання відповідачами звернення позивача 26 жовтня 2020 року та надання на нього відповіді лише 04 грудня 2020 року, проте ненаправлення її заявнику, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідачів надати обґрунтовану відповідь на звернення ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідь на звернення від 19 жовтня 2020 року була декілька разів надіслана на адресу представника позивача, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на їх підтвердження.

Оцінивши доводи апеляційної скарги щодо витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана представником позивача адвокатом Якименко Олексієм Олексійовичем (а. с. 1-4).

05 квітня 2021 року до суду першої інстанції надійшло пояснення представника позивача адвоката Якименко О. О. на заяву відповідача про закриття провадження у справі (а. с. 57).

Водночас, в жодне судове засідання, призначене в суді першої інстанції, адвокат Якименко О. О. не з`явився, а надавав суду заяви про відкладення розгляду справи (а. с. 23) та про розгляд справи без участі позивача та його представника (а. с. 26, 31, 39, 45, 57).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано: ордер серія ВН №147696 від 27 січня 2020 року (а. с. 12), свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 185 (а. с. 13); квитанцію № б/н від 28 листопада 2020 року про сплату ОСОБА_1 10 000 грн за надання правової допомоги (а. с. 28), довідку щодо опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 18 січня 2020 року (а. с. 33).

Згідно детального опису робіт, адвокатом Якименко О.О. була надана наступна правнича допомога: збирання доказів 5 годин; складання позовної заяви 5 годин; правові консультації щодо розгляду справи 5 годин; складання заяв 5 годин.

Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, що вказані документи, надані на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу були направлені відповідачам.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема відсутність можливості у відповідачів надати обґрунтування невідповідності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу критеріям, визначеним ст. 137 ЦПК України, враховуючи співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що критерію реальності витрат на правову допомогу, розумності їхнього розміру відповідає сума витрат на професійну правничу допомогу, надану ОСОБА_1 , у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку по суті заявлених позовних вимог, проте помилково стягнув з відповідачів на користь позивача 10000 грн витрат за надання професійної правничої допомоги, отже рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року необхідно змінити, зменшивши стягнуті на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, до 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної академії аграрних наук України задовольнити частково, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року змінити в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх розмір з 10 000, 00 грн до 3000, 00 грн.

В іншій частині залишити вказане рішення без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 27 липня 2021 року.