Справа № 136/1007/18
провадження № 2/136/510/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фермерське господарство "Лановенко", державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк Олени Романівни, про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фермерське господарство "Лановенко", державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк Олени Романівни про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" (далі позивач), через свого представника, звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ФГ "Лановенка", державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк Олени Романівни з вимогами (за первісним позовом):

- визнати недійсним договір оренди землі №13 від 21.11.2017, укладений між ОСОБА_1 та ФГ "Лановенка";

- скасувати рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38328769 від 24.11.2017, яким зареєстроване право оренди земельної ділянки, площею 2,7341 га з кадастровим номером :05:000:4373.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

05.01.2005 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі №9к/253 щодо передачі у платне користування земельної ділянки площею 2,7341 га з кадастровим номером :05:000:0253. Надалі до зазначеного договору було внесено зміни щодо збільшення його строку дії до 22.02.2028, на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди від 22.02.2008, яку було зареєстровано у Вінницькій філії ДП "Центру ДЗК" за №56 від 05.08.2010. Однак, позивачем було виявлено, що земельна ділянка із зазначеним кадастровим номером не була перенесена до ДЗК у зв`язку з відсутністю реєстраційної справи до договору оренди землі та додаткової угоди, а була зареєстрована 20.11.2017 в ДЗК без інформації про такий договір з іншим кадастровим номером :05:000:4373. Таким чином, земельній ділянці, що була передана позивачеві у платне користування був присвоєний інший кадастровий номер, але відповідачем, попри наявність чинного договору оренди, укладеного з позивачем, в супереч законодавства було додатково укладено з третьою особою ФГ "Лановенка" договір оренди №13 від 21.11.2017, який було зареєстровано третьою особою державним реєстратором Липовецької РДА Чубатюк О.Р.№38328769 від 24.11.2017.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 19.06.2018 призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, витребувано у відповідача докази та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідач, через свого представника, подав до суду заяву із запереченням проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні та просив про її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, у визначений судом строк своїх аргументів і міркувань у поясненнях щодо позову або відзиву не подали.

Відповідач, через свого представника, подав до суду зустрічний позов до позивача у цій справі, у якому просив:

- визнати недійсною додаткову угоду від 22.02.2008 до договору оренди.

Відповідач обґрунтовує свій зустрічний позов наступними обставинами.

Відповідач стверджує, що оскаржувану додаткову угоду, про існування якої зазначає позивач у первісному позові, відповідач не підписував та жодних намірів продовжувати дію основного договору оренди землі не мав, відтак відсутнє було його волевиявлення на настання юридичних наслідків за такою угодою, яку позивач сфальшував, а тому її слід визнати недійсною.

Викладені обставини сприяли для звернення до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 03.07.2018 прийнято зустрічний позов відповідача за первісним позовом та об`єднано його в одне провадження із первісним позовом, присвоївши справі №136/1007/18. Також, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін та визначено позивачу за первісним позовом строк для подання відзиву на зустрічний позов.

Позивач за первісним позовом, через свого представника, подав до суду відзив із запереченнями проти зустрічного позову.

Позивач за первісним позовом обґрунтовує свої заперечення наступним.

Договір оренди землі укладений 05.01.2005 між позивачем та відповідачем, було належним чином зареєстровано у Вінницькій філії ДП "Центру ДЗК" за №21 від 22.02.2008. Крім того, між позивачем та відповідачем було зі згоди останнього визначено на 20 років та збільшено орендну плату, про що укладено додаткову угоду, тобто наявне волевиявлення відповідача, підпис на додатковій угоді, є аналогічним підписам у договорі оренди, паспорті проставлені особисто відповідачем, що свідчить про безпідставність заявленої вимоги за зустрічним позовом. Разом з тим, відповідачем у період дії договору оренди землі отримано орендну плату в натуральній та грошовій формах у збільшеному розмірі, отож він знав про її існування. Оскільки договір є чинним, не розірваним за згодою сторін, не припинений та не визнаний недійсним в судовому порядку, існування одночасно двох договорів щодо одного об`єкту та зобов`язань за ним суперечать чинному законодавству, відтак укладений новий договір оренди №13 від 21.11.2017, яким земельну ділянку передано в оренду третій особі слід визнати недійсним. Окрім того позивачу було відомо про укладення додаткової угоди до договору оренди землі (звернення до суду із зустрічною позовною заявою відбулось значно пізніше закінчення строку дії основної угоди).

Відповідач за первісним позовом, відповіді на відзив не подав.

Позивач за первісним позовом, через свого представника, подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку обґрунтовує тим, що відповідач за первісним позовом отримував орендну плату у розмірі, який визначений оскаржуваною додатковою угодою, а тому повинен був дізнатися про неї з 2010 року.

Відповідач за первісним позовом, через свого представника, подав до суду клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи оскаржуваної у зустрічному позові додаткової угоди.

Відповідач за первісним позовом, через свого представника, заяву зі змісту якої вбачається зміну позовних вимог.

Ухвалою суду від 07.09.2018 прийнято до розгляду вищевказану заяву, визначено строк для подання відзиву, вирішено тимчасово вилучити докази у відповідача за первісним позовом та призначено наступне підготовче судове засідання.

Ухвалою суду 20.11.2018 постановлено провести процедуру врегулювання спору за участю судді, а провадження у справі зупинено до припинення процедури.

Ухвалою суду від 05.12.2018 припинено врегулювання спору за участю судді, поновлено провадження у справі та передано її іншому судді (ст. 33 ЦПК України).

На підставі розпорядження керівника апарату суд №37 від 05.12.2018 проведено повторний авторозподіл судової справи між суддями, а згідно протоколу такого авторозподілу від 05.12.2018 дану справу передано на розгляд судді Д.Т. Кривенку.

Ухвалою суду від 06.12.2018 постановлено розгляд справи за первісним та зустрічним позовом здійснювати в загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24.01.2019, на задоволення клопотання представника відповідача за первісним позовом, призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу підпису на додатковій угоді від 22.02.2008, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського НДІСЕ, а на час вирішення поставленого експертам питання, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 25.02.2019 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.05.2019 клопотання експерта задоволено, витребувано у позивача за первісним позовом докази, після отримання яких матеріали справи направлено до експертної установи, а провадження у справі зупинено.

22.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис про зміну найменування ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" на ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД".

18.09.2019 до суду надійшов висновок експертів Вінницького відділення Київського НДІСЕ №4745/4746/19-21 від 06.09.2019 щодо судово-почеркознавчої експертизи підпису на додатковій угоді від 22.02.2008.

Ухвалою суду від 20.09.2019 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось.

До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано.

Ухвалою суду від 22.04.2021 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача за первісним позовом не з`явився, однак у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності та вкотре заявив про підтримання позовних вимог.

У судове засідання представник відповідача за первісним позовом та треті особи не з`явилися.

За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

05.01.2005 між відповідачем та ТОВ "Концерн Сімекс-Агро", правонаступником якого є позивач, було укладено договір оренди землі №9к/253 щодо передачі у платне користування земельної ділянки площею 2,7341 га з кадастровим номером :05:000:0253 (а.с. 7-10). Надалі до зазначеного договору було внесено зміни щодо збільшення його строку оренди до 20 років, на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди від 22.08.2008, яку було зареєстровано у Вінницькій філії ДП "Центру ДЗК" за №56 від 05.08.2010 (а.с. 11-12). Згідно акту прийому-передачі об`єкту оренди, в рамках зазначеного договору, орендодавець передав, а орендар прийняв у платне користування земельну ділянку (а.с. 13). Як вбачається, з листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.04.2018, земельна ділянка із кадастровим номером :05:000:0253 не була перенесена до ДЗК у зв`язку з відсутністю реєстраційної справи до договору оренди землі та додаткової угоди, а була зареєстрована 20.11.2017 в ДЗК без інформації про такий договір з іншим кадастровим номером :05:000:4373 (а.с. 18). Таким чином, земельній ділянці, що була передана позивачеві у платне користування був присвоєний інший кадастровий номер, але відповідачем, попри наявність чинного договору оренди, укладеного з позивачем, в супереч законодавства було додатково укладено з третьою особою ФГ "Лановенка" договір оренди №13 від 21.11.2017, строком на 7 років, який було, який було зареєстровано третьою особою державним реєстратором Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38328769 від 24.11.2017. (а.с. 144-146). Під час розгляду даної справи, відповідач подав до суду зустрічний позов до позивача у цій справі, у якому просив визнати недійсною додаткову угоду від 22.08.2008, яку було зареєстровано у Вінницькій філії ДП "Центру ДЗК" за №56 від 05.08.2010. Для з`ясування цих обставин у справі за клопотанням представника відповідача за первісним позовом призначалась судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського НДІСЕ. 18.09.2019 до суду надійшов висновок експертів №4745/4746/19-21 від 06.09.2019 щодо судово-почеркознавчої експертизи підпису на додатковій угоді від 22.02.2008 і згідно якого, серед іншого, вбачається, що встановити, чи виконаний підпис на зазначеній додатковій угоді у графі "Орендодавець" саме ОСОБА_1 - відповідачем за первісним позовом, чи іншою особою, не представилось можливим з тих причин (дослідницька частина висновку), що при порівнянні досліджуваного підпису із зразками підпису ОСОБА_1 не було встановлено сукупності ознак почерку, достатніх для категоричного висновку про наявність або відсутність тотожності, що також пояснюється відсутністю у розпорядженні експерта вільних зразків досліджуваного підпису. Інших судово-почеркознавчих експертиз не призначалося. Представник позивача за первісним позовом, з огляду на зустрічний позов відповідача за первісним позовом, стверджує, що оскільки договір та додаткова угода не визнані недійсними в судовому порядку, існування одночасно двох договорів щодо одного об`єкту та зобов`язань за ним суперечать чинному законодавству, відтак укладений новий договір оренди №13 від 21.11.2017, яким земельну ділянку передано в оренду третій особі слід визнати недійсним. Відповідач за первісним позовом, відповіді на відзив не подав. Треті особи, у визначений судом строк своїх аргументів і міркувань у поясненнях щодо позову або відзиву не подали. Разом з тим, позивач за первісним позовом, через свого представника, подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовану тим, що відповідач за первісним позовом отримував орендну плату у розмірі, який визначений оскаржуваною додатковою угодою, а тому повинен був дізнатися про неї з 2010 року.

Таким чином судом встановлено, що у даній справі спір пов`язаний із вимогою про визнання недійсним договору оренди землі №13 від 21.11.2017, з тих підстав, що спірний договір укладений до закінчення строку дії раніше укладеного договору оренди землі №9к/253 від 05.01.2005 та додаткової угоди до вищевказаного договору, а такі дії призвели до існування "подвійної реєстрації" права на земельну ділянку та порушення прав позивача, який має чинний договір оренди землі.

Разом з тим, відповідач вважав про відсутність підстав для неукладення нового договору на об`єкт оренди, який раніше був орендований позивачем, оскільки додаткову угоду від 22.02.2008 до договору оренди землі №9к/253 від 05.01.2005, якою продовжено строк останнього, що перешкоджає укладенню нового договору, не був ним підписаний і не відповідав волевиявленню.

Отже, суд вважає, що перш за все, слід зробити висновок щодо вимоги відповідача викладеної у його зустрічному позові, оскільки результат її розгляду судом впливає на висновки суду під час розгляду позовних вимог позивача за первісним позовом.

Суд дійшов висновку, що зустрічний позов відповідача за первісним позовом не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонами не оспорюється укладення договору оренди землі №9к/253 від 05.01.2005, проте відповідачем за первісним позовом у своєму зустрічному позові оспорюється укладення додаткової угоди до зазначеного договору, якою продовжено строк дії останнього.

Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

В силу ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зі змісту ст. 207 ЦК України встановлюються загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Разом з тим, ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його (сторонами).

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Таким чином, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Разом з тим, для з`ясування цих обставин у справі за клопотанням представника відповідача за первісним позовом призначалась судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського НДІСЕ. Однак, згідно відповідного висновку експертів щодо судово-почеркознавчої експертизи підпису на додатковій угоді від 22.02.2008, серед іншого, вбачається, що встановити, чи виконаний підпис на зазначеній додатковій угоді у графі "Орендодавець" саме ОСОБА_1 - відповідачем за первісним позовом, чи іншою особою - не представилось можливим з тих причин (дослідницька частина висновку), що при порівнянні досліджуваного підпису із зразками підпису ОСОБА_1 не було встановлено сукупності ознак почерку, достатніх для категоричного висновку про наявність або відсутність тотожності, що також пояснюється відсутністю у розпорядженні експерта вільних зразків підпису.

Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим, а тому є доведеним той факт, що за відсутності сукупності порівняльних ознак з підпису та почерку відповідача за первісним позовом, судити в імовірній або в категоричній формі про наявність або відсутність тотожності не представляється за можливе. За вказаних причин вирішити питання про виконання відповідачем чи іншою особою підпису в оскаржуваній додатковій угоді - не надалось можливим.

Інших судово-почеркознавчих експертиз не призначалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

Отже, з урахуванням зазначених норм права, суд дійшов висновку, що вимога відповідача за первісним позовом, зазначена у його зустрічному позові до позивача за первісним позовом про визнання недійсною додаткову угоду від 22.02.2008 до договору оренди №9к/253 від 05.01.2005 не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову

Суд вважає, що аргумент представника позивача за первісним позовом, про те що факт отримання орендної плати відповідачем за первісним позовом є підтвердженням того, що він знав про існування додаткових угод, є всього лиш припущенням, з огляду на те, що сама по собі обставина отримання орендної плати не свідчить про укладення правочину щодо оренди земельних ділянок. Однак, суд зауважує, що надання оцінки цьому аргументу не спростовує вищевказаних висновків суду про не доведення відповідачем за первісним позовом у своєму зустрічному позові відсутності його волевиявлення при підписанні оскаржуваної додаткової угоди, а свідчить лише про те, що суд при ухваленні рішення спирається на повне і всебічне з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв`язку з висновком суду щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, питання про застосування строку позовної давності за заявою позивача за первісним позовом суд не розглядає, оскільки суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог (у даному випадку вимоги у зустрічному позові).

Суд дійшов висновку, що первісний позов позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Правовідносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 ст. 792 ЦК України). Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

За змістом ст.ст. 18, 20 Закон України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягав державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

З урахуванням зазначених норм матеріального права, строк дії договору оренди землі №9к/253 від 05.01.2005, що укладений між відповідачем та ТОВ "Концерн Сімекс-Агро", правонаступником якого є позивач, з урахуванням додаткової угоди де визначено строк договору оренди землі на 20 років, починається після набрання ним чинності 22.02.2008, тобто після його реєстрації. Такий строк має закінчитися 22.02.2028.

Договір оренди землі припиняється з підстав визначених ст. 31 Закону України "Про оренду землі". Підстави припинення вищезазначеного договору сторони визначили в п.п. 17-18.

Судом встановлено, що в ході розгляду даної справи, відповідачем було подано до позивача зустрічний позов про визнання недійсною додаткову угоду від 22.02.2008 до договору оренди землі №9к/253 від 05.01.2005, що укладений з ТОВ "Концерн Сімекс-Агро", однак у даному процесі цим судом вже відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що зобов`язання орендодавця, за договором оренди землі №9к/253 від 05.01.2005, з наступними змінами, не було припинено, оскільки жодних доказів цьому не надано суду.

Однак, під час дії вищевказаного договору оренди землі, між відповідачем та ФГ "Лановенка" було укладено на ту ж саму земельну ділянку інший договір оренди землі №13 від 21.11.2017, строком на 7 років до 21.11.2024, після чого рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38328769 від 24.11.2017, яким зареєстроване право оренди земельної ділянки, площею 2,7341 га з кадастровим номером :05:000:4373.

Судом встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером :05:000:0253 не була перенесена до ДЗК у зв`язку з відсутністю реєстраційної справи до договору оренди землі та додаткової угоди, а була зареєстрована 20.11.2017 в ДЗК без інформації про такий договір з іншим кадастровим номером :05:000:4373. Суд зауважує, що існування одночасно двох правочинів щодо одного об`єкту оренди прямо суперечить законодавству України.

Разом із тим відповідач, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 19.06.2018, не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі та не спростував доводи позивача, натомість він позов зустрічний позов у задоволенні якого йому було відмовлено. Треті особи, у визначений судом строк своїх аргументів і міркувань у поясненнях щодо позову або відзиву не подали.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).

В силу ст. 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був виконувати умови договору, укладеного з ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є позивач, отож розпорядження відповідачем під час дії договору земельною ділянкою, яка перебуває в оренді позивача шляхом передачі її в оренду третій особі ФГ "Лановенка", порушує права позивача як землекористувача, що згідно ст. 13, ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним, а договір суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа МЮ України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно Закону.

Суд визначив наявні підстави для визнання недійсним договору оренди землі №№13 від 21.11.2017, а тому також підлягає до задоволення похідна вимога про скасування рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38328769 від 24.11.2017, яким зареєстроване право оренди земельної ділянки, площею 2,7341 га з кадастровим номером :05:000:4373.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання недійсним договір оренди землі №13 від 21.11.2017, укладений між ОСОБА_1 та ФГ "Лановенка", а також про скасування рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38328769 від 24.11.2017, яким зареєстроване право оренди земельної ділянки, площею 2,7341 га з кадастровим номером :05:000:4373, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, керується вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Отже, з огляду на те, що у задоволенні зустрічного позову поданого відповідачем за первісним позовом відмовлено, суд відносить судові витрати понесені подавшим зустрічний позов зі сплати судового збору в розмірі 711,00 грн на його рахунок.

Разом з тим, з огляду на те, що первісний позов задоволено, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 63, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 32513287) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), за участю третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фермерського господарства "Лановенка" (місце знаходження: с. Коханівка, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 39645081), державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк Олени Романівни, про визнання недійсним договору оренди та скасування рішення - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі №13 від 21.11.2017, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Лановенка".

Скасувати рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк Чубатюк Олени Романівни №38328769 від 24.11.2017, яким зареєстроване право оренди земельної ділянки, площею 2,7341 га з кадастровим номером :05:000:4373.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1762 (однієї тисячі сімсот шістдесят двох) грн 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД", за участю третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фермерського господарства "Лановенка", державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк Олени Романівни, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Д.Т. Кривенко