РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі: секретаря Зозулі М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: виконавчий комітет Жмеринської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2020 позивач звернулась до суду з цим позовом в якому просила постановити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стислий виклад позиції позивача.

Сторони являються батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом з позивачем. З 2008 року вони з відповідачем припинили будь - яке спілкування, саме з того часу разом не проживають та з того часу відповідач не займається вихованням та утриманням своєї доньки, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки.

Позивач вважає, що відповідач злісно ухиляється від утримання доньки, адже аліментів, присуджених за рішенням суду, не сплачує, відповідно має заборгованість по сплаті аліментів, що становить 57 948,91 грн., в зв`язку з чим на боржника згідно постав суду накладено ряд обмежень, передбачених законом. З 2008 року донька проживає разом з позивачем та знаходиться виключно на її утриманні. Батько ж не цікавиться навчанням дитини, не бере участі у шкільних зборах, не цікавиться її здоров`ям, не виявляє до дитини батьківського піклування. Відповідач взагалі не контактує з дитиною, не знає як вона виглядає, так як бачив її лишу у віці одного року, адже з 2008 року проживає окремо від дитини, з тих пір дочку він не відвідував, не підтримує з нею контакту.

Вважає, що зазначені нею факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, в зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Відповідач відзиву не подав.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

18.08.2020 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Справа призначена до підготовчого засідання на 13.10.2020.

13.10.2020 підготовче провадження закрито справа призначена до судового розгляду на 25.11.2020. Зобов`язано виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області до судового розгляду надати висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до доньки.

25.11.2020 розгляд справи відкладено на 21.12.2020 за клопотанням третьої особи з одночасним направленням листа щодо уточнення місця проходження військової служби відповідачем. Представником третьої особи надано в судовому засіданні повідомлення про проходження ОСОБА_2 військової служби у ЗСУ.

21.12.2020 розгляд справи відкладено на 17.02.2021 з повторним направленням запиту щодо місця проходження служби відповідачем.

17.02.2021 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. В подальшому призначена до розгляду на 18.03.2021.

18.03.2021 позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, заздалегідь надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у її відсутність.

18.03.2021 відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в заздалегідь поданій до суду заяві позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав визнав, справу просив розглянути у його відсутність.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Жмеринської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до якої розгляд справи просив проводити у його відсутність, при винесенні рішення покладався на розсуд суду, просив взяти до уваги визнання відповідачем позовних вимог. Також в наданій до суду заяві вказав про неможливість надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав у зв`язка з проходженням відповідачем строкової служби в лавах ЗСУ та його обов`язкової присутності під час засідання комісії.

Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідності до частини 3 ст. 223 ЦПК України судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів у відсутність представників третіх осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 05.11.2009 року (а.с.6). Після укладення вдруге шлюбу 30.08.2011 позивач змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_2 зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.8). Дитина проживає разом з позивачем, батько не проживає з дочкою та не займається її вихованням, що підтверджується копією довідки ТКВ «Залізничник» (а.с.9).

Відповідно до копії виконавчого листа № 2-1323, вданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 05.11.2009, з відповідача на користь позивача на утримання доньки присуджено до стягнення аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття (а.с.10).

Згідно довідки Жмеринського міськрайонного відділу ДВС, ОСОБА_2 присуджені до стягнення аліменти не сплачує, заборгованість з часу пред`явлення виконавчого листа до виконання, станом на 31.07.2020, становить 57948,91 грн., що також підтверджується копіями розрахунків заборгованості зі сплати аліментів (а.с.11-14), в зв`язку з чим постановами державного виконавця відносно ОСОБА_2 встановлено тимчасові обмеження: - у праві виїзду за кордон, - у праві полювання, - у праві користування мисливською зброєю, - у праві керування транспортними засобами (а.с.15-18).

Відповідно до довідки загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. - гімназія № 52 від 05.08.2020, ОСОБА_2 навчається в 8 класі, її батько ОСОБА_2 не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її навчанням, не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником (а.с.19).

Як вбачається з копії довідки Жмеринської ЦРЛ № 295 від 07.08.2020, профілактичні огляди із приводу захворювання з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , амбулаторію завжди відвідувала мати (а.с.20).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом і ніким не оспорюються.

Мотиви суду. Норми права, які застосовані судом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить.

Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи визнання позову відповідачем, зважаючи на доведеність факту невиконання ОСОБА_2 відносно своєї доньки ОСОБА_2 батьківських обов`язків, позовні вимоги слід задовольнити.

Розподіл судових витрат.

Оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду, в розмірі 840,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий), Виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області (місцезнаходження: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Центральна,4, )

Суддя: А.М. Заярний