Категорія: 47 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2021 року місто Луцьк
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.,
суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду за апеляційною скаргою відповідача Волинської обласної прокуратури на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року,
Постановою Волинського апеляційного суду від 26.07.2021 апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури задоволено частково.
Постановлено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року в даній справі в оскаржуваній частині вимог до Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на користь ОСОБА_1 391800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на користь ОСОБА_2 391800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно з приписамичастини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з приписами частини 4 цієї статті, разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
При виготовленні повного тексту постанови апеляційного суду, судом встановлено наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі у зв`язку з таким.
Вимоги апеляційної скарги Волинської обласної прокуратури зводились до зміни судового рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, відмови у позові про стягнення витрат, понесених на правову допомогу адвоката, повернення сплаченого прокуратурою судового збору в разі задоволення апеляційної скарги.
При ухваленні постанови Волинським апеляційним судом не було вирішено вимог апеляційної скарги щодо стягнення витрат, понесених на правову допомогу адвоката, повернення сплаченого прокуратурою судового збору у разі задоволення апеляційної скарги.
Питання щодо законності рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрат, понесених на правову допомогу адвоката, було предметом розгляду апеляційного суду.
В суді апеляційної інстанції прокурор та представник Державної казначейської служби України надавали пояснення з приводу незаконності рішення, у тому числі, і в частині задоволення вимог про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу адвоката, адвокат Ульчак Б.І. висловлював свої заперечення з указаного питання, судом з`ясовувалась як позиція Волинської обласної прокуратури щодо зазначеної частини позовних вимог, так і доводи представника позивачів щодо обґрунтованості та доведеності розміру витрат на правову допомогу, понесених позивачами у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом , апеляційним судом досліджувались оригінали квитанцій до прибуткових касових ордерів на підтвердження понесених витрат.
Також апеляційний суд не вирішив питання про компенсацію сплаченого Волинською обласною прокуратурою судового збору у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги. Судом апеляційної інстанції з`ясовувалась позиція прокурора щодо порядку повернення сплачених Волинською обласною прокуратурою судових витрат.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення для вирішення зазначених вимог апеляційної скарги.
Оскільки представники відповідачів надавали пояснення з приводу наведених питань та вимог апеляційної скарги, а представник позивачів висловлював свої заперечення, апеляційний суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.
При вирішенні вимог апеляційної скарги про відмову у стягненні витрат , понесених на правову допомогу адвоката у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до положень пункту 1 статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
Згідно з приписами пункту 4 статті 3 Закону, у передбачених статтею 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.
Сплата коштів ОСОБА_2 на загальну суму 100 000 грн. підтверджується прибутковими касовими ордерами від 29 вересня 2014 року, від 30 жовтня 2015 року, від 02 грудня 2015 року.
Квитанціями до прибуткових касових ордерів від 26 лютого 2016 року та від 16 грудня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_1 сплатив адвокату кошти на загальну суму 100 000 грн.
Встановивши, що позивачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 понесли витрати на оплату юридичної допомоги у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, суд першої інстанції на підставі положень статей 1, 3 Закону дійшов обґрунтованого висновку про стягнення понесених витрат на користь позивачів.
Аргументи апеляційної скарги про те, що надані позивачами на підтвердження понесених витрат на юридичну допомогу прибуткові касові ордери є неналежними доказами, апеляційний суд відхиляє, оскільки положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не визначено вимог до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а тому підтвердженням сплати гонорару адвокату може бути будь-який документ, складений у довільній формі.
Судом апеляційної інстанції досліджено оригінали зазначених вище квитанцій до прибуткових касових ордерів.
В апеляційній скарзі прокурор безпідставно посилається на Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та приписи статей 137, 141 ЦПК України, як на підставу для відмови у позові про відшкодування витрат, понесених на оплату правничої допомоги у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у зв`язку з таким.
У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 № 23-рп/2009 надано тлумачення положенням частини першої статті 59 Конституції України щодо права кожного на правову допомогу. У цьому рішенні Конституційний Суд України не висвітлював питання порядку визначення розміру витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.
Статті 137, 141 ЦПК України розміщені у главі 8 ЦПК України, яка називається «Судові витрати».
Нормами цієї глави визначено поняття судових витрат в цивільній справі, до яких, крім інших, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами залежно від того, на чию користь постановлено судове рішення.
Правова природа витрат на юридичну допомогу, понесених громадянином у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, на відшкодування яких позивачі просили стягнути по 100000 гривень кожному, не має характеру судових витрат в цивільній справі. Право на відшкодування цих витрат передбачено не нормами ЦПК , а Законом, який гарантує особі право на відшкодування понесених витрат на юридичну допомогу як шкоду, завдану громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Заявлена позивачами вимога про відшкодування витрат, понесених на оплату правової допомоги, є позовною вимогою, а не проханням щодо розподілу судових витрат між сторонами.
З наведених підстав посилання в апеляційній скарзі на Постанову Великої Палати Верховного Суду , викладену в Постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у якій висловлено правову позицію щодо розподілу в порядку статті 141 ЦПК України витрат на професійну правничу допомогу, понесених сторонами у цивільній справі, є недоречним.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, суд першої інстанції встановив на підставі належних доказів, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 незаконно перебували під слідством і судом, саме у зв`язку з перебуванням під слідством і судом звертались за наданням юридичної допомоги адвоката і така допомога надана, за що кожен із позивачів заплатив по 100 000 гривень, тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині вирішення позовних вимог про стягнення витрат, понесених на правову допомогу адвоката, тому рішення суду першої інстанції в зазначеній частині необхідно залишити без змін .
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з приписами підпункту в пункту 2 частини і статті 382 ЦПК України, апеляційний суд в мотивувальній частині зазначає про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди змінено, та стягнуто на користь позивачів по 391800 грн. кожному, у той час як суд першої інстанції визначив розмір відшкодування по 436258.10 грн. кожному.

Отже, відсоток задоволених вимог апеляційної скарги - 18,19%, що становить 2926,35 грн., які необхідно компенсувати Волинській обласній прокуратурі за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 270, 368, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Рішення Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрат на правову допомогу адвоката залишити без змін.

Компенсувати Волинській обласній прокураторі за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України судовий збір у розмірі 2926,35 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня прийняття.

Головуючий

Судді