Справа № 159/5475/20 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/857/21 Категорія: 36 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за об`єднаними позовами Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги за апеляційною скаргою позивача Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року Підприємство теплових мереж «Ковельтепло» (далі - ПТМ «Ковельтепло») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги.

У листопаді 2020 року вказане підприємство звернулося до суду з іншим позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплопостачання за інший період.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року зазначені позови об`єднано в одне провадження.

Свої вимоги позивач ПТМ «Ковельтепло» обґрунтовував тим, що надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_1 , співвласниками якої є відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 на яких відкрито два особових рахунки. По рахунку ОСОБА_2 на опалювальну площу 26,9 кв. м заборгованість відсутня.

Позивач зазначав, що 06 лютого 2018 року з відповідачем ОСОБА_1 було укладено письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та водопостачання гарячої води на її опалювальну площу.

Однак, відповідач свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2020 року у неї за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року утворилась заборгованість перед підприємством у розмірі 6 828 грн 76 коп. Згідно із позовними вимогами від 19 листопада 2020 року, у відповідача за період з березня 2018 року по жовтень 2019 року включно утворилась заборгованість перед ПТМ «Ковельтепло» у розмірі 4 878 грн 51 коп.

Позивач також вказував, що по об`єднаних позовних вимогах 16 квітня 2018 року було видано судові накази Ковельським міськрайонним судом Волинської області про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 6 828 грн 76 коп., а 03 жовтня 2019 року про стягнення заборгованості у розмірі 4 878 грн 51 коп. В подальшому ухвалами Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2020 року та 07 жовтня 2020 року судові накази було скасовано та роз`яснено ПТМ «Ковельтепло» право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ураховуючи наведене, позивач ПТМ «Ковельтепло» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за комунальні послуги станом на 01 жовтня 2020 року за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року у розмірі 6 828 грн 76 коп., за період з березня 2018 року по жовтень 2019 року у розмірі 4 878 грн 51 коп., а також судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2021 року об`єднаний позов ПТМ «Ковельтепло» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ПТМ «Ковельтепло» заборгованість по оплаті за комунальні послуги у розмірі 4 878 грн 51 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ПТМ «Ковельтепло», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованості по оплаті за комунальні послуги за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року у розмірі 6 828 грн 76 коп. з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що ПТМ «Ковельтепло» звернулося до суду з цією позовною заявою 22 жовтня 2020 року після постановлення 15 вересня 2020 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області ухвали про скасування судового наказу, виданого 16 квітня 2018 року цим судом по справі № 159/1421/18. Вважає, що підприємство не пропустило строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги, у зв`язку з чим заява відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності при розгляді цієї справи не може братися до уваги. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду позивачем ПТМ «Ковельтепло» фактично оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за комунальні послуги за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року у розмірі 6 828 грн 76 коп., тому в іншій частині це рішення апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 27 липня 2021 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ПТМ «Ковельтепло» пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявляла відповідач ОСОБА_1 , а тому вважав, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь підприємства заборгованості по оплаті за комунальні послуги за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року у розмірі 6 828 грн 76 коп. При цьому, стягуючи з відповідача ОСОБА_1 на користь ПТМ «Ковельтепло» заборгованість по оплаті за комунальні послуги у розмірі 4 878 грн 51 коп. за період з березня 2018 року по жовтень 2019 року, суд виходив з того, що відповідач як споживач комунальних послуг, свої зобов`язання перед позивачем, який надавав такі послуги, не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість.

Такий висновок суду є правильний.

Судом першої інстанції встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 , опалювальна площа яких відповідно становить 22,4 кв. м та 26,9 кв. м (а.с.8-9). По рахунку ОСОБА_2 заборгованість відсутня.

06 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ПТМ «Ковельтепло» було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на опалювану площу 22,4 кв. м (а.с.5-7). Відповідач згідно умов вказаного договору взяла на себе зобов`язання сплачувати послуги з централізованого опалення квартири опалювальною площею 22,4 м. кв, по встановлених тарифах на послуги.

Судом також встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 06 лютого 2018 року зобов`язань по оплаті комунальних послуг, станом на 01 жовтня 2020 року у неї перед ПТМ «Ковельтепло» за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року включно виникла заборгованість у розмірі 6 828 грн 76 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.10-11). Остання проплата відповідачем ОСОБА_1 здійснена 16 листопада 2016 року.

16 березня 2018 року ПТМ «Ковельтепло» звернулося до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 6 828 грн 76 коп. заборгованості по оплаті за комунальні послуги, який ухвалою цього суду 15 вересня 2020 року був скасований, а підприємству роз`яснено право на звернення до суду в порядку спрощеного позовного провадження.

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про застосування до даних правовідносин позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що останній платіж нею було здійснено 16 листопада 2016 року, у зв`язку з чим у задоволенні позову ПТМ «Ковельтепло» необхідно відмовити, застосувавши строки позовної давності. При цьому вказувала, що видача судового наказу, який в подальшому було скасовано судом, не перериває строк позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Умовами договору № 1-657 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 06 лютого 2018 року, укладеного між сторонами по справі, визначено, що у разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оскільки за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг відповідальність несе відповідач, а заборгованість за послуги позивач нарахував щомісяця, то загальна позовна давність починає спливати з кожним таким щомісячним платежем окремо.

Як було встановлено судом першої інстанції, останній платіж відповідач здійснила 16 листопада 2016 року, а з позовом до суду позивач звернувся 30 жовтня 2020 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження №14-448цс18) зазначала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно із ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктивної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. Велика Палата Верховного Суду України відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 від 13 січня 2016 року, у справі № 6-93цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Отже, оскільки позивач ПТМ «Ковельтепло» звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявила відповідач ОСОБА_1 , а подання позивачем в межах строку позовної давності заяви про видачу судового наказу, не перериває її перебіг, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові в оскаржуваній частині з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції та правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, і не впливають на законність рішення суду в оскаржуваній частині.

Інші доводи апеляційної скарги, які є подібними доводам відповіді на відзив, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у вказаній частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: