Справа № 573/181/21
Номер провадження 2/573/136/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

22 березня 2021 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 2003 року по 2010 рік перебувала в шлюбі з відповідачем, від подружнього життя з яким мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час донька навчається на заочній формі навчання на контрактній основі у Сумському державному педагогічному університеті ім. А.С. Макаренка. Донька хворіє, що не дає змоги влаштуватись їй на роботу. Посилаючись на викладене, позивачка просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частки заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час навчання доньки чи досягнення нею двадцяти трьох років, залежно від того, яка обставина настане першою, а також судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, залучено третьою особою ОСОБА_3

05 березня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 поштою надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти позовних вимог, оскільки не працює, має на своєму утриманні батька, який є інвалідом ІІ групи, та матір, яка потребує стороннього догляду. Позивачкою не надано доказів його спроможності оплачувати навчання дочки. Також вона не довела, що навчання доньки потребує додаткових витрат (а. с. 31-40).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дорожинець Н.Г. позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив позов залишити без задоволення, посилаючись на ті ж обставини, що викладені ним у відзиві на позов.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала, зазначила, що проживає разом з матір`ю і перебуває на її повному утриманні. За станом здоров`я вона не може працювати, батько не допомагає їй матеріально, а вона у зв`язку із навчанням потребує такої допомоги.

Заслухавши учасників судового процесу, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який 17 червня 2010 року розірвано (а. с. 10).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 12).

ОСОБА_3 проживає спільно з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Білопільської міської ради від 02 лютого 2021 року (а. с. 15).

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 із Сумським державним педагогічним університетом імені А.С. Макаренка в особі ректора ОСОБА_4 укладено договір про надання освітніх послуг між ВНЗ та фізичною (юридичною) особою № 20618226 на заочній формі навчання на платній основі, термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року, Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 46950 грн (а. с. 59).

Згідно з довідкою від 22 січня 2021 року №16 ОСОБА_3 навчається у Сумському державному педагогічному університеті імені А.С. Макаренка на заочній формі навчання на контрактній основі, стипендію не отримує (а. с. 11).

Як вбачається з довідки від 04 лютого 2021 року №535 Сумського державного педагогічного університету імені А.С. Макаренка, ОСОБА_3 за навчання за 2020 рік сплачено 8840 грн (а. с. 60).

ОСОБА_1 не працює, з 06 серпня 2020 року зареєстрована як безробітна в Білопільській районній філії Сумського обласного центру зайнятості, з серпня по грудень 2020 року отримувала компенсаційні виплати, сума яких за цей період становить 12812,88 грн (а. с. 16).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25 січня 2021 року ОСОБА_3 у власності будь-якого нерухомого майна не має (а.с. 13).

Отже, ОСОБА_3 стипендію не отримує, не працює, має певні захворювання, що підтверджується консультативним висновком КНП СОР "Обласна дитяча клінічна лікарня" №158 від 01 лютого 2021 року (а. с. 15).

Відповідач ОСОБА_2 мешкає окремо від доньки. У судовому засіданні він зазначив, що не працює, на обліку як безробітний не перебуває.

На підтвердження зазначеного відповідач доказів суду не надав, але вказаний факт сторонами не оспорюється.

Отже, на даний час між сторонами у справі існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення спільної повнолітньої дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З огляду на положення ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що повнолітня донька сторін навчається на заочній формі в навчальному закладі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, тому є всі підстави для стягнення з батька аліментів на утримання доньки на період навчання.

З огляду на обставини справи, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд приходить висновку, що аліменти в розмірі 1/6 частки відповідатимуть потребам ОСОБА_3 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу.

При ухваленні рішення суд враховує, що повнолітня донька відповідача, яка навчається в університеті, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

При цьому суд також враховує, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, у той же час не працює. Доказів на підтвердження того, що за станом здоров`я чи з інших обставин не може працювати суду він не надав.

Відповідач зазначив, що не може працювати, оскільки здійснює догляд за батьком-інвалідом та матір`ю похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду.

На підтвердження вказаного ОСОБА_2 надав виписний епікріз Автономної установи "Радянська районна лікарня" Департаменту охорони здоров`я Ханти-Мансійського автономного округу-Югри Російської Федерації з інформацією за 2018 рік щодо ОСОБА_5 та рішення ЛКК №161 від 16 липня 2020 року Немирівської ЦРЛ Вінницької області щодо ОСОБА_6 (а. с. 36-37, 39).

Але суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсно є його батьками.

Окрім того, відповідач постійно проживає у с. Донець Зміївського району Харківської області, ОСОБА_5 проживає за межами України у Російській Федерації, ОСОБА_6 мешкає у м. Немирів Вінницької області, а тому суд вважає твердження відповідача про здійснення ним догляду за батьками необґрунтованими, оскільки належними та допустимими доказами цей факт суду він не довів.

Також суд зазначає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є пенсіонерами, а тому отримують пенсію. Відповідач не працює, а тому його твердження про те, що він утримує своїх батьків, є також безпідставними, бо жодним доказом не підтверджуються.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів у частці, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то у цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки ця гарантія нормами Сімейного кодексу України у випадку стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не передбачена.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки щомісячно аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_3 до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останньою двадцятитрьохрічного віку, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду.

З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки представник позивачки - адвокат Дорожинець Н.Г. до закінчення розгляду справи заявила, що докази понесення судових витрат на правничу допомогу нею будуть подані протягом пяти днів після ухвалення судового рішення, тому цим рішенням вирішується лише питання щодо стягнення з ОСОБА_2 судового збору.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам слід стягнути 605 грн 33 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_7 двадцятитрьохрічного віку, починаючи стягнення з 03 лютого 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 605 грн 33 коп. у дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 23 березня 2021 року.

Суддя