справа № 489/1873/21 провадження №2/489/1482/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») про захист прав споживача,

встановив:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на вказану квартиру; відновити становище, яке існувало до порушення відповідачем прав позивача, шляхом поновлення ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.10.2007 між сторонами було укладено кредитний договір № 5729023, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 22000,00 дол. США строком до 01.10.2022 із процентною ставкою за користування кредитом 12,9 відсотків річних. У забезпечення виконання даного договору з ОСОБА_3 (на час укладення договору прізвище - ОСОБА_4 ) укладено договір іпотеки від 01.10.2007. Відповідно до цього договору іпотекодавець поручилася перед банком своїм нерухомим майном за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а саме - квартирою АДРЕСА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду містаМиколаєва від 04.11.2013 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01.10.2007 № 5729023 в сумі 32883,06 дол. США, що в гривневому еквіваленті становило 262834,29 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі проведеної в рамках виконавчого провадження оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Розподілено судові витрати, відмовлено в частині вимог про виселення мешканців з квартири.

22.12.2020 позивач звернувся до банку з пропозицією укласти мирову угоду, проте листом-відповіддю від 12.02.2021 дізнався, що Банком було задоволено забезпеченою іпотекою грошову вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження. Право власності банку на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано держаним реєстратором 11.07.2018.

Посилаючись на те, що відповідачем було порушено процедуру реєстрації за собою предмета іпотеки, оскільки така була можлива в позасудовому порядку лише до набрання законної сили рішенням від 04.11.2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також, що відповідач не отримав від власника іпотечного майна згоди на стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність в рахунок погашення боргу в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивач просив задовольнити позов.

26.04.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому з урахуванням уточнень від 28.04.2021, посилаючись на безпідставність вимог позивача, оскільки він не є іпотекодавцем та останнім не доведено порушення його прав як позичальника проведенням реєстрації іпотечного майна за банком, просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 21.05.2021 продовжено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання позивачем відповіді на відзив, встановленого ухвалою про відкриття провадження у справі.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 01.10.2007 між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено кредитний договір № 5729023, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 22000,00 дол. США строком до 01.10.2022 із процентною ставкою за користування кредитом 12,9 відсотків річних (а.с.4-6).

У забезпечення виконання даного договору з ОСОБА_3 (на час укладення договору прізвище - ОСОБА_4 ) укладено договір іпотеки від 01.10.2007. Відповідно до цього договору іпотекодавець поручилася перед банком своїм нерухомим майном за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а саме - квартирою АДРЕСА_2 (а.с.7-9).

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.11.2013 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01.10.2007 № 5729023 в сумі 32883,06 дол. США, що в гривневому еквіваленті становило 262834,29 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі проведеної в рамках виконавчого провадження оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Розподілено судові витрати, відмовлено в частині вимог про виселення мешканців з квартири (а.с.10-13).

Листом АТ «ПУМБ» від 12.02.2021 позивача повідомлено, що Банком було задоволено забезпеченою іпотекою грошову вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 в позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження відповідно до ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.14).

У інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2021 зазначено, що 11.07.2018 на підставі рішення державного реєстратора Ільяш О.О. про державну реєстрацію прав нерухоме майно, індексний номер: 42041270 від 13.07.2018 було проведено державну реєстрацію права власності за АТ «ПУМБ» на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.18-20). Тобто така реєстрація була здійснена на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25.12.2008 «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «ПУМБ» відбулася на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі від 01.10.2007, передбаченого в пунктами 4.2, 4.7-4.7.3 (а.с.8 зворот). Проте така реєстрація відбулась після набрання законної сили рішенням суду від 04.11.2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості після ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (судового способу) порушує принцип правової визначеності, оскільки судовим рішенням на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто заборгованості у сумі 262834,29 грн. станом на 14.05.2013, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, а в позасудовому порядку здійснено реєстрацію права власності за АТ «ПУМБ» на предмет іпотеки на іншу суму заборгованості, що розрахована банком на 02.05.2018 (а.с.19).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 у справі № 569/14315/16-ц, в якій він констатував порушення прав позивача як іпотекодавця проведеною державною реєстрацією права власності на іпотечне майно в рахунок іншої суми боргу, оскільки іпотекодержатель у цьому випадку вичерпав своє право на задоволення кредиторських вимог в частині права на звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись із позовом до суду. Верховний Суд вважає, що право кредитора захищене судовим рішенням, що набрало законної сили та було передане до виконання.

Крім того, 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

За такого, суд вважає, що на правовідносини з реєстрації за іпотекодержателем права власності в позасудовому порядку з поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), від 20.11..2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 755/18777/18 (провадження № 61-13687св19), від 24.06.2020 у справі № 521/17219//17-ц (провадження № 61-47268св18).

Водночас, позивач є у справі є лише позичальником, а не іпотекодавцем.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 , при зверненні до суду не обґрунтував в чому полягає порушення його права як позичальника у даному випадку, оскільки позовні вимоги ґрунтуються лише на правовідносинах, що виникли з іпотечного договору, де він не є стороною, а іпотекодавцем є ОСОБА_2 , яка не є учасником справи.

За такого, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено порушення його прав позичальника при проведенні банком реєстрації права власності на іпотечне майно, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

За такого, відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. (всі вимоги є похідними від скасування державної реєстрації), який позивач не сплатив при зверненні до суду, посилаючись на статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову та відсутність порушень прав позивача як споживача.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 4, .

Повний текст судового рішення складено 27.07.2021.

Суддя І.В.Коваленко