ПОСТАНОВА

Іменем України

22 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 396/1253/20

провадження № 22-ц/4809/939/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О.І.

за участі секретаря Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Руденко Ганни Валентинівни, яка представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2021 року у складі судді Русіної А.А. і

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просила:

-встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 23 липня 2003 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_4 у другій черзі спадкоємців за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 23.07.2003 і до моменту смерті останнього проживали однією сім`єю як чоловік і дружина в будинку позивача.

ОСОБА_4 до моменту смерті, протягом тривалого часу знаходився в безпорадному стані та не працював, оскільки хворів на тяжку хворобу рак легенів, а ОСОБА_1 тривалий час доглядала за ним, забезпечувала матеріально та морально, готувала їжу, прибирала та створювала відповідний побут.

Єдиним доходом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 була заробітна плата позивача, яку вона отримувала в Малотимошівській сільській раді, займаючи посаду діловода, а також доходи від здачі в оренду земельних ділянок покійного та позивача.

Крім того, після смерті ОСОБА_4 позивач зверталась до ОСОБА_6 , який є орендатором земельної ділянки померлого, з проханням допомогти у похованні чоловіка та отримала кошти в розмірі 10 000 грн, за які придбала необхідні для поховання атрибути, організувала та оплатила транспорт і обід.

Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка розташована та території Фурманівсьої сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Перед своєю смертю ОСОБА_4 повідомив в присутності свідків про те, що зазначену земельну ділянку після своєї смерті він заповідає позивачу, оскільки вона доглядала за ним під час його хвороби, лікувала його, підтримувала морально та матеріально.

20 грудня ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області Української Н.М. із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстав відсутності родинних зв`язків.

Крім того, позивачу стало відомо, що спадщина була прийнята рідною сестрою покійного ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на рівні з спадкоємцями другої черги його рідними сестрами, оскільки родичі першої черги відсутні.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт, проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом, надавши їй право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у другій черзі спадкування за законом.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 682 грн, по 841 грн з кожної.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, а позивач піклувалась про чоловіка під час його хвороби та матеріально забезпечувала його.

Суд першої інстанції визнав факт проживання однією сім`єю позивачки ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 , лише в період з 01 січня 2004 року по день смерті останнього, з огляду на те, що положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України, який був чинний до 01 січня 2004 року не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Крім того, суд першої інстанції вважав, доведеним безпорадний стан ОСОБА_4 та факт здійснення опіки позивачкою над чоловіком, надання йому моральної та матеріальної допомоги.

В апеляційній скарзі адвокат Руденко Г.В., яка представляє інтереси ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2021 року та відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, а судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині оцінки доказів, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

Позивач, звертаючись до суду першої інстанції з позовом безпідставно зазначив відповідачем ОСОБА_2 , яка не входить до кола спадкоємців після померлого ОСОБА_4 , оскільки не приймала спадщину.

Крім того, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю не доведена належними та допустимими доказами і не впливає на загальні права позивача як потенційного спадкоємця за законом, оскільки в разі встановлення даного факту позивач може вважатись лише спадкоємцем четвертої черги за законом за наявності права ОСОБА_3 на спадкування за другою чергою.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження відмови нотаріуса ОСОБА_7 в видачі свідоцтва про право на спадщину.

Жоден з допитаних свідків в судовому засіданні суду першої інстанції, покази яких було взято до уваги, не вказали, що вони часто відвідували ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , що їм відомі обставини наявності в їх відносинах ознак, передбачених ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Факти поховання позивачем ОСОБА_4 , відсутності у ОСОБА_4 доходів також не підтверджені жодними доказами, як наслідок позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю.

Позовну вимогу ОСОБА_1 про зміну черговості на спадкування за законом суд першої інстанції також задовольнив за відсутності жодного доказу, які б підтверджували необхідні для цього обставини.

Зокрема позивачем в судовому засіданні суду першої інстанції було зазначено, що ОСОБА_4 до останнього часу ходив, лежачим не був, останній час міг ходити лише в туалет, а до лікарів щодо встановлення групи інвалідності та обмеження в роботі вони не звертались, що виключає факт безпорадності ОСОБА_4 та опікування його позивачем.

Жодних даних про те, чим та в який період хворів ОСОБА_4 протягом щонайменше останнього року немає в медичні документації.

Від адвоката Глазкова А.С., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник адвокат Руденко Г.В. підтримали доводи апеляційної скарги, представник позивача адвокат Глазков А.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.06.2019.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна ділянка сільськогосподарського призначення кадастровий номер :02:000:0214, яка розташована на території Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акту серії КР № 35222.

Вказана земельна ділянка перебуває в оренді у ОСОБА_6 .

В спадкові права після смерті ОСОБА_4 вступила відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними сестрами померлого ОСОБА_4 , та є спадкоємцями другої черги спадкування за законом. Спадкоємці першої черги спадкування за законом відсутні.

Згідно інформаційної довідки № 131 виданої 31.07.2020 Фурманівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області померлий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований по АДРЕСА_3 , але фактично проживав до дня смерті по АДРЕСА_2 разом із гр. ОСОБА_1 та вони вели спільне господарство. Зі слів ОСОБА_7 з померлим ОСОБА_4 проживали з 2003 року.

В період з 2017 року по 2019 рік ОСОБА_4 тяжко хворів на ВДТБ верхньої частини легень та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно довідки причина смерті: фіброзно каверзний туберкульоз легень.

З копій документів КНП «Новоукраїнська ЦРЛ» вбачається, що у виписках медичних карт вказана адреса ОСОБА_4 АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання позивача, також в медичній документації зазначається, що ОСОБА_4 не працює.

Позивач весь час працювала та отримувала заробітну плату, що підтверджується довідками про доходи.

ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_4 , що підтверджується накладною про придбання поховальних атрибутів та розписки, з якої вбачається, що в день смерті чоловіка вона взяла в орендаря ОСОБА_6 кошти на поховання.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним безпорадний стан ОСОБА_4 та факт здійснення опіки позивачкою над чоловіком, надання йому моральної та матеріальної допомоги.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду натаке.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (частина друга статті 21 СК України).

Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

Згідно з пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

ЦПК України 1963 року з відповідними змінами не містить норм про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Цей порядок визначений у пункті 5 частини першої статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій) від 18 березня 2004 року.

Отже, факт саме проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року.

Аалогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 285/1308/16-ц (провадження № 61-17710св18)

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємцям). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно виписки № 4411/38 174/2 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 , останній з 31.07.2017 по 08.02.2018 знаходився на стаціонарному лікуванні, клінічний діагноз А15,0-3,2 ВДБТ верхньої частки легень (вогнищевий) (а.с. 87).

Згідно копії свідотцва про смерті від 24.06.2019 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18).

Випискою із медичної карти станціонарного хворого Туб відділення Новоукраїнської ЦРЛ підтверджується, що при поступлені 21.06.2019 ОСОБА_4 скаржився на задуху в спокої, серцебиття, загальну слабкість, температуру тіло до 38-39С? на протязі тижня. Зловживав алкоголем на протязі 2-3 місяців (зі слів дружнини). Від обстеження в районній поліклініці тубкабінета в Новоукраїнській ЦРЛ відмовився. Знаходився на «Д» обліку Новоукраїнської ЦРЛ тубкабінет з діагнозом А15,0-3,2 ВДБТ верхньої частки легень (вогнищевий), діагноз: позагоспітальна лівобічна полісегментарна пневмонія, ускладнена двобічним гідроторакорм. Позагоспітальна правобічна пневмонія. Зі слів медичної сестри стан хворого різко погіршився в 17:00 22.06.2019 і в 17:20 наступила клінічна смерть (а.с. 88-91).

Копією довідки про причну смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер від фіброзно-кавернозногого туберкульозу легень (а.с. 113).

Згідно копії розписки від 22.06.2019, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_6 безповоротно кошти на поховання сового чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 10 000 грн (а.с. 20).

Відповідно до копії накланої № 38 від 24.06.2019 ОСОБА_1 в ОСОБА_9 було придбано труну, хрест, табличку, простинь, подушку, постіль, вінки, катафалк на загальну суму 2 740 грн (а.с. 21).

20.12.2019 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується копією заяви (а.с. 19).

ОСОБА_4 на праві власності належала змельна ділянка площею 7,86 га, розташована на території Фурманівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії КР 35222 (а.с. 10-11).

Зазначена земельна ділянка перебувла в оренді ОСОБА_6 , що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки від 03.06.2009 та копією угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 05.04.2017 (а.с. 12-14).

Згідно копії свідотцва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 отримала у спадщину після померлого ОСОБА_4 земельну ділянку, яка належала померлому на підставі державного акту серії КР № 35222 (а.с. 35).

Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що право власності на заначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50892504 (а.с. 36).

Згідно копії довідки № 131 від 31.07.2020, виданої виконкомом Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, померлий ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований по АДРЕСА_3 , але фактично проживав до дня смерті по АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 та вели спільне господарство. Зі слів ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 разом проживали з 2003 року (а.с. 9).

Позивач в період з 03 травня 2017 року по 30 червня 2019 року отримувала дохід у вигляді заробітної плати на посаді головного бухгалтера, діловода Малотимошівської сільської ради, що підтверджується копіями довідок про доходи (а.с. 22-23).

В судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є жителем с. Фурманівка та працює разом з ОСОБА_11 і ОСОБА_6 орендують земельні ділянки. Йому відомо, що ОСОБА_4 тривалий час хворів на туберкульоз чи рак, точно не знає. Особисто бачив ОСОБА_4 давно, останній раз в конторі, коли він підписував додаткову угоду до договору оренди. ОСОБА_4 тривалий час лежав в лікарні. До дня смерті рухався, але траплялись випадки, коли він падав в селі на вулиці, через хворобу. Ніде не працював.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що підтверджує факт проживання разом, однією сім`єю більше 10 років ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Знає, що ОСОБА_4 хворів, він особисто бачив його разів зо три в Новоукраїнській ЦРЛ. Декілька разів підвозив ОСОБА_1 до лікарні. Бачив як ОСОБА_4 ходив до сестри. До хвороби ОСОБА_4 працював плотником, а останні 2-3 роки, ходив тільки в межах території подвір`я. Йому відомо, що поховання ОСОБА_4 здійснювала ОСОБА_1 , бачив як на таксі вона привозила продукти харчування для поминального обіду. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вели спільне господарство, тримали корову, качок, свиней, курей, мали город 40 соток. бачив, як раніше ОСОБА_4 сапав город. Кошти на поховання ОСОБА_1 10000 грн. брала в рахунок оренди паю.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що працює лікарем фтізіатром Новоукраїнської ЦРЛ. Покійний ОСОБА_4 хворів на туберкульоз легенів, в лікарні його відвідувала ОСОБА_1 . ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні 4 місяці та 4 місяці на амбулаторному. Потім відмовився від лікування. Зі слів фельшдшера Фурманівської ФАП від медичного нагляду за місцем проживання також відмовився. 21.06.2019 року ОСОБА_4 привезли до лікарні для проведення рентгенографії, яку не вдалось провести, він втратив свідомість біля кабінету рентгенолога, а вже о ІНФОРМАЦІЯ_5 помер. Розтин по гістології показав, що ОСОБА_4 хворів на рак обох легенів. В медичній документації зазначено діагноз - запущена форма туберкульозу, так як остані роки ОСОБА_4 відмовивлявся від лікування та медичного нагляду. Стан ОСОБА_4 охарактеризував як тяжкий, та такий, що потребує стороннього догляду, вказавши, що в медичній документації даної інформації не відображено через небажання хворого проходити медичні обстеження та лікування.

Аалізуючи наявні в матерілах справи докази та пояснення свідків допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, суд вважає довденим факт проживанян однією сім`єю позивачки ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 , в період з 01 січня 2004 року по день смерті останнього.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

З налізу наданих сторонами доказів вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_8 у безпорадному стані та потреби у сторонньому догляді, допомоги та піклування.

Зокрема, наявна в матеріалах справи медична документація, підтверджує лише факт того, що померлий ОСОБА_4 хворів, але не підтверджує його безпорадний стан, та спростовує покази свідка ОСОБА_12 , який в своїх показах стан ОСОБА_4 охарактеризував як тяжкий, та такий, що потребує стороннього догляду.

Періодичні звернення до лікарні та медичні обстеження ОСОБА_4 протягом 2017-2019 років не підтверджують безпорадного стану спадкодавця, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу ОСОБА_4 , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані.

Висновок суду першої інастнції про те, твердження позивача, що окрім доходів від орендної плати за земельну ділянку ОСОБА_4 не мав іншого матеріального доходу, не спростовано відповідачами, є помилковим, адже обов`язок надання доказів на підтвердження обставин, на які посилається ОСОБА_1 в позові лежить саме на позивачеві.

Як наслідок, ОСОБА_1 не доведено наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_4 у другій черзі спадкоємців за законом задоволеню не підлягають, позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_4 також не можуть бути задоволені.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою в задоволенні позовних вимог, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 документально підтверджені судові витрати в розмірі 2 523 грн, сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Руденко Ганни Валентинівни, яка представляє інтереси ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та про зміну черговості на спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 2 523 (дві тисячі п`ятсот двадцять три) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30.07.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О.Л. Карпенко

О.І. Чельник