Справа № 333/291/21
Провадження № 2/333/1488/21
20 липня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Бобко О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
20.01.2021 року до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням звернулась ОСОБА_1 , яка зазначила, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.01.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. У зазначеній квартирі зареєстрований рідний брат позивача - ОСОБА_3 , який у 2018 році добровільно вибув із квартири, забрав свої особисті речі та виїхав за кордон. Відповідач не бере участі в утриманні квартири, не сплачує за комунальні послуги та не бажає добровільно знятись з реєстрації. Через наявність реєстрації відповідача у квартирі ОСОБА_3 не може вільно розпоряджатися своєю власністю, а сплата комунальних платежів в повному обсязі ставить її у тяжке матеріальне становище. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Позовну заяву ухвалою суду від 27.01.2021 року було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Відзиви та заперечення до суду не надходили.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги, так як реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає в розпорядженні нею, а сплата комунальних послуг у повному обсязі ставить її у тяжке матеріальне становище. Додатково пояснила, що відповідач є її рідним братом, в квартирі не проживає з 2018 року, але добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажає. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надав.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що вона є сусідкою позивача. З 1973 року проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Наразі, у спірній квартирі мешкає лише позивач. ОСОБА_3 мешкав у квартирі до свого одруження, а у 2018 році поїхав за кордон. Більше свідок його не бачила.
Суд, заслухавши позивача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 13.01.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. Даний факт підтверджений Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 240280880 від 13.01.2021 року.
Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено актами про не проживання від 17.01.2021 року.
Також факт не проживання відповідача підтверджено свідком ОСОБА_4 , допитаною в судовому засіданні.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин з грудня 2018 року.
Також судом не встановлені факти перешкод з боку позивача щодо проживання відповідача за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
На думку суду факт реєстрації відповідача за адресою квартири позивача, яка є її власністю, перешкоджає останній в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, вимагає від неї додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.
Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 23.07.2021 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод