Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 215/1018/19

провадження № 61-11696ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту прийняття спадщини, визнання часток в спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/2 частини квартири в порядку спадкування за законом, визнання договору довічного утримання та реєстрації права власності за цим договором недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у липні 2021 року засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у вищевказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме не містить підстав на яких подається касаційна скарга, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Диспозиція статті 389 ЦПК України вимагає чіткого зазначення підстав касаційного оскарження, натомість зазначені в касаційній скарзі доводи зводяться до формальної незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції та до переоцінки вказаних обставин.

У поданій касаційній скарзі заявники, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, як на підставу касаційного оскарження судового рішення, не наводять передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення.

Крім того, до касаційної скарги додано квитанцію від 06 липня 2021 року № 0.0..1 про сплату ОСОБА_2 судового збору у розмірі 3 458,00 грн, та квитанцію від 06 липня 2021 року № 0.0..1 про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 3 458,00 грн проте зазначені суми судового збору не можуть вважатись належними, з урахуванням наступного.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону на час подання касаційної скарги, за подання до суду касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Як убачається з судових рішень першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом у лютому 2019 року з вимогами про: встановлення факту прийняття спадщини, визнання часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/2 частини квартири в порядку спадкування за законом, визнання договору довічного утримання та реєстрації права власності за цим договором недійсними.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 921,00 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення з позовом) ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення з позовом) ставка судового збору за подання до суду фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, за подання касаційної скарги на підлягає сплаті судовий збір у розмірі 4 610,40 грн (1 921,00 грн х 0,4 + 1 921,00 грн х 0,4 + 1 921,00 грн х 0,4) х 200 %.

Зі змісту статей 2, 3 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що обов`язок сплати судового збору покладається на кожного з заявників, які звертаються до суду.

Отже, з урахуванням сплаченої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми судового збору, кожному заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 1 152,40 грн.

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникам строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року залишити без руху до 30 серпня 2021 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникам.

Суддя І. Ю. Гулейков