Справа № 167/758/20 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І.
Провадження № 22-ц/802/223/21 Категорія: 60 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Носачевичівської сільської ради Рожищенського району, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Рожищенської державної нотаріальної контори Палівода Іванна Іванівна про визнання заповіту нікчемним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, рішення Носачевичівської сільської ради Рожищенського району №19/3 від 25.03.2008 року, державних актів недійсними та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 04 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з вимогами про визнання заповіту нікчемним, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, рішення Носачевичівської сільської ради Рожищенського району №19/3 від 25.03.2008 року, Державних актів та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 .. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. В грудні 2019 року їй стало відомо, що 11 жовтня 2005 року мати зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та все належне їй майно своїй внучці ОСОБА_5 .. Вважає, що даний заповіт, оформлений секретарем Носачевичівської сільської ради Рожищенського району Дужук А.А. в порушення вимог, передбачених ст.ст.1251, 1257 ЦПК України та п.33.-35 Інструкції з його оформлення, оскільки оформлений в порушення встановленої форми за Законом, тому що на ньому не вказано про місце його складання та часу його складання і дати народження заповідача. На спірному заповіті не вказано про те, чи була станом на 11.10.2005 року секретар Носачевичівської сільської ради Рожищенського району Дужук А.А. уповноваженою особою на його складання за Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та в який період, що також є приводом для визнання його нікчемним, та застосувати наслідки нікчемності заповіту, а разом з цим є приводом для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яке було видано на його підставі. Підлягає визнанню недійсним також рішення Носачевичівської сільської ради Рожищенського району за №19/13 від 25.03.2008 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність на ім`я відповідача ОСОБА_5 , розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , яку вона отримала в порядку спадкування за спірним заповітом та Державний акт про право на земельну ділянку на її ім`я.

Просить визнати нікчемним заповіт, оформлений секретарем Носачевичівської сільської ради Рожищенського району 11.10.2005 року від імені ОСОБА_4 , та застосувати наслідки нікчемності заповіту, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_6 , видане Державним нотаріусом Рожищенської районної державної нотаріальної контори Палівода І.І. від 27.02.2008 року з часу їх оформлення та виключити ОСОБА_6 зі списку прав власників житлового будинку АДРЕСА_1 зазначеного в електронному реєстраційному реєстрі під №14702295; визнати недійсним рішення Носачевичівської сільської ради Рожищенського району №19/13 від 25.03.2008 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_6 , розміром 0,25 га в АДРЕСА_1 та на ім`я ОСОБА_3 розміром 0,9040 га та розміром 0,1020 га для ведення сільського господарства за цією ж адресою і Державні акти про приватне право на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_6 серії ЯД №332794 та на ім`я ОСОБА_3 , серії ЯД №332795, №332796; визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування, на житловий будинок АДРЕСА_1 і на земельні ділянки розміром 0,40 га, якими володіла при житті її мати ОСОБА_4 ..

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 04 грудня 2020 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Статтями 1217, 1223 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт відповідно до ст. 1247, 1248 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів

Судом першої інстанції встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.07.2007 року (а.с.9).

ОСОБА_4 була матір`ю ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.03.1960 року та свідоцтвом про шлюб останньої серії НОМЕР_3 (а.с.15, 16).

Все належне ОСОБА_4 майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося вона заповіла своїй внучці, ОСОБА_6 , що підтверджується заповітом від 11.10.2005 року посвідченого виконавчим комітетом Носачевичівської сільської ради Рожищенського району Волинської області.

Відповідно до спадкової справи № 358 щодо майна померлої ОСОБА_4 , заведеної Рожищенською державною нотаріальною конторою Волинської області, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подала відповідач по справі ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину після смерті баби ОСОБА_4 та отримала свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом на належне їй майно (а.с.172-187).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.2008, виданого на спадкове майно, яке складається з: цілого житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 спадкоємцем вцілому майна ОСОБА_4 є її онука - ОСОБА_6 .

За змістом статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч.2 ст. 215 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України).

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).

Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат".

Так, зокрема згідно цієї статті у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування зокрема посвідчують заповіти (крім секретних).

При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України "Про нотаріат».

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, особисто підписаний спадкодавцем, цей заповіт посвідчений виконавчим комітетом Носачевмчівської сільської ради Рожищенського району Волинської області, підписаний службовою особою виконкому та зареєстрований в низі для запису нотаріальних дій № 33, роз`яснено заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України, дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено наявності обставин, які б могли свідчити про нікчемність заповіту та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Бездоказовими є твердження позивача про неможливість посвідчення заповіту секретар виконавчого комітету Носачевичівської сільської ради Дужук А.А..

Виходячи з викладеного та з урахуванням встановлених судом першої інстанцій обставин справи, положень Закону України «Про нотаріат» у відповідній редакції, колегія суддів зазначає, що вчинення нотаріальних дій посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, якою, в тому числі є його секретар, у випадку відсутності у населеному пункті нотаріуса, є здійсненням відповідним органом місцевого самоврядування (від імені якої діє її посадова особа) делегованих повноважень, наданих їм в силу прямої норми закону.

Установивши, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону щодо змісту та форми, посвідчений секретарем Носачевичівської сільської ради Рожищенського району Волинської області, яка є уповноваженою на те особою органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено наявності обставин, які б могли свідчити про нікчемність заповіту та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

З врахуванням того, що вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_6 , та виключення ОСОБА_6 зі списку прав власників житлового будинку АДРЕСА_1 є похідними від вимог про визнання заповіту недійсним суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Суд першої інстанції підставно відмовив у задоволені вимог про визнання недійсним рішення Носачевичівської сільської ради Рожищенського району №19/13 від 25.03.2008 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_6 , розміром 0,25 га в АДРЕСА_1 та на ім`я ОСОБА_3 розміром 0,9040 га та розміром 0,1020 га для ведення сільського господарства за цією ж адресою та вимоги про визнання недійсними державних актів про приватне право на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_6 серії ЯД №332794 та на ім`я ОСОБА_3 , серії ЯД № 332795, №332796, вважаючи , що право власності набуте відповідачем у передбачений законом спосіб та порядок при цьому права позивача не були порушені.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Звертаючи до суду з позовом позивач вказувала про порушення своїх спадкових прав, які виникли після смерті матері.

При цьому, як встановлено судом, у передбачений законом строк та порядок ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_4 не прийняла. Дана обставина позивачем не заперечувалась та не спростовувалась.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказала, що підставою звернення з даним позовом до суду слугувало погіршення стосунків між ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_3 та виникнення між ними спорів щодо будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

За таких обставин , колегія суддів приходить до висновку, про недоведеність позивачем факту порушення її спадкових прав після смерті матері, оскільки ОСОБА_1 не було вчинено у передбачений законом строк та порядок дій, які б свідчили про її бажання успадкувати майно після смерті ОСОБА_4 , що є у даному випадку першочерговим.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позовних вимогах.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 04 грудня 2020 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: