Номер провадження: 22-ц/813/1480/21
Номер справи місцевого суду: 496/1297/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл подружнього майна,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

08 квітня 2019 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Daewoo Nubira реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1998 року випуску, у розмірі ?31069 гривен 89 копійок. ??????

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває з 28 лютого 2012 року по теперішній час в зареєстрованому шлюбі. На жаль, їх спільне сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження характерів та поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки щодо ведення спільного господарства та виховання дітей. Отже, з червня 2018 року вони проживають окремо. 06.02.2018 року ними було набуто автомобіль марки «Daewoo Nubira», державний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску, яким користується відповідач. Враховуючи те, що спірний автомобіль було набуто під час шлюбу, то це є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно даних AUTO.RIA, станом на 25 лютого 2019 року середня вартість автомобіля марки «Daewoo Nubira», 1998 року випуску складає - 2300 доларів США., що відповідно еквівалентно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на 25 лютого 2019 року складає - 62139,79 грн. У зв`язку з наявністю між сторонами спору про поділ майна позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

Відповідач до суду відзив на позов не надав, однак надав заперечення на позовну заяву. У заперечені вказує, що з позивачем він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2012 року актовий запис № 1, що зареєстрований Виконавчим комітетом Холоднобалківської сільської ради. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того за спільною їх згодою з позивачкою він був зареєстрований як фізична особа підприємець. Однак усі справи що стосується підприємницькій діяльності здійснювала позивачка як його представник. У зв`язку з тим, що спільне життя як подружжя не вдалося з початку 2018 року між ними припинилися шлюбні-сімейні стосунки і вони стали проживати окремо. Відповідно він залишився без джерела до існування. У позовній заяві позивач зазначає, що їх спільною власністю подружжя є автомобіль марки «Daewoo Nubira» 1998 р. виготовлення, державний номер НОМЕР_1 . Спірний автомобіль було придбано на його ім`я однак, за кошти його батька. Враховуючи об`єктивні обставини, а саме відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2019 року справа № 520/18447/18 з нього стягнено аліменти на користь позивача на утримання дітей у твердій сумі у розмірі 4000 гривень на двох дітей. Однак із-за відсутністю постійного джерела існування та інших незалежних від нього обставин на даний час у нього існує заборгованість перед позивачкою по сплаті аліментів станом на 01 листопада 2019 року в сумі 40000,00 гривень. Тому відповідач вважає за доцільним при вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя визнати право власності на спірний автомобіль «Daewoo Nubira» 1998 р. виготовлення державний номер НОМЕР_1 за позивачкою, а грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля як зазначає в позові позивач в сумі 31069,89 гривень зарахувати в рахунок часткового погашення його заборгованості по аліментам на дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Daewoo Nubira реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1998 року випуску, у розмірі ?31069 гривен 89 копійок.??????????

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено матеріали справи та не встановлено всіх обставин справи.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 28 липня 2021 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні в частині вирішення вимог щодо спірного автомобіля.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач та відповідач перебувають в шлюбі, який зареєстровано 28 лютого 2012 року, Виконавчим комітетом Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 . (а.с. 7)

Під час перебування сторін у шлюбі ними було набуто (збудовано) спільне майно автомобіль марки «Daewoo Nubira», державний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску.

Відповідно до реєстраційної картки ТЗ, власником автомобіля «Daewoo Nubira», державний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску є відповідач. (а.с. 20)

Згідно даних з Інтернет-мережі «AUTO.RIA», станом на 25 лютого 2019 року середня вартість автомобіля марки «Daewoo Nubira», 1998 року випуску складає - 2300 доларів США. (а.с. 4)

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції у ході розгляду справи вірно встановлено, що автомобіль марки «Daewoo Nubira», 1998 року випуску, набутий подружжям за час шлюбу, а отже належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Та обставина, що спірний транспортний засіб набутий подружжям за час шлюбу, визнаний відповідачем у судовому засіданні по суті справи, а тому не підлягає окремому доказуванню.

Враховуючи наведене, виходячи з того, що спірний транспортний засіб не може бути поділеним між сторонами в натурі, враховуючи той факт, що автомобіль фактично перебуває у користуванні лише у відповідача та відповідач визнав позовні вимоги суд, оцінивши докази, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Daewoo Nubira» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1998 року випуску, у розмірі ?31069 гривен 89 копійок.???

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення 1/2 вартості автомобілю з огляду на наступне.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

ОСОБА_2 просила суд провести поділ спільного майна подружжя (автомобіля) саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя. Однак ОСОБА_1 не погоджується із грошовою компенсацією на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені обставини справи, дійшов до висновку про те, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а, отже, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти. Також судом було враховано презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка не була спростована.???

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в частині вирішення спору щодо автомобіля неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині поділу спірного автомобілю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 липня 2020 року змінити в частині поділу автомобіля.

Поділити транспортний засіб Daewoo Nubira реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1998 року випуску, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці як спільне майно подружжя.

В іншій частині рішення суду залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 28 липня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк