Справа № 752/6303/21
Провадження № 2/752/5729/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Петріченка І.М., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард, треті особи Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 09.09.2019р. за реєстровим номером 3682.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що виконавчий напис було вчинено відповідачем із порушенням вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки даний перелік не передбачає вчинення виконавчого напису на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі №752/6303/21 за позовом ОСОБА_1 , ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Позовну заяву та ухвалу суду

про відкриття провадження у справі отримав 30.04.2021р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Треті особи також не надали письмових пояснень щодо заявлених позивачем вимог. Треті особи належним чином повідомлені про відкриття провадження у даній справі та їм направлялась позовна заява з додатками.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 20.03.2012р. позивачем підписана заява №96045527 про оферту Публічному акціонерному товариству «Банк Руский Стандарт» укласти договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого, зокрема, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити кредитний ліміт клієнту під операції з карткою та здійснити у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України кредитування рахунку картки (п.1.3 заяви); інформація про номер відкритого рахунку картки та розмір встановленого ліміту буде доведена до клієнта в порядку, визначеному Умовами по карткам, при цьому, розмір ліміту кредитування по картці буде визначений банком самостійно, на підставі відомостей, повідомлених клієнтом банку, але разом з тим, банк не зобов`язаний встановлювати ліміт кредитування за першою вимогою клієнта (тобто вказане зобов`язання банку є відкличним) (п. 3 заяви).

Відповідно до довідки про умови кредитування ПАТ «Банк Руский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ» від 20.03.2012р. кредит надається на споживчі потреби на період від 0 до 60 міс (із можливістю автоматичної пролонгації), без забезпечення, у формі відновлювальної кредитної лінії. Дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості.

09.09.2019р. приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №3682, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором №96045527 від 20.03.2012 року, укладеним із ПАТ «Банк Руский Стандарт».

Вказаний виконавчий напис вчинено на підставі статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

У виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 24.10.2017 року по 22.01.2018 року. Сума заборгованості складає 62 307,12 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 59 958,07 грн., заборгованість по процентам - 2 349,05 грн., плата за пропуск мінімальних платежів - 0,00 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плати зі стягувача у розмірі 850,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, складає 63 157,12 грн.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису

на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).

Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих

написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між Банком та позивачем кредитний договір на підставі заяви №96045527 від 20.03.2012р., не є документом, який підтверджує безспірність заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором у розумінні п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Водночас у матеріалах справи відсутній саме нотаріально посвідчений договір, за яким виникла заборгованість.

Судом враховано, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказана позиція в тому числі викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, 02 липня 2019 року справа № 916/3006/17 з подібних правовідносин.

Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову (Постанова Верховного Суду від 26.06.18. у справі № 910/16252/17).

Як вбачається з матеріалів справи, останні не містять документів на підтвердження безспірності суми заборгованості, вказаної в оскаржуваному виконавчому написі. За вказаних обставин у суду відсутня можливість встановити чи дійсно настав строк виконання зобов`язання за кредитним договором та за який період і у якому розмірі у позивача перед відповідачем наявна кредитна заборгованість.

Суд зазначає, що згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим, відповідач не скористався своїм правом на доказування та не надав суду доказів безспірності заборгованості.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у складі судового збору в сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду договір №4/2021 про надання професійної правничої допомоги від 26.02.2021р., додаток №1 до вказаного договору від 01.03.2021р., акт №1 про надані послуги згідно договору від 10.03.2021р. на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до акту №1 від 10.03.2021р. виконавець надав на момент підписання цього акту та надасть у майбутньому послуги, а клієнт приймає та прийме в майбутньому та зобов`язується оплатити послуги з правової допомоги з приводу захисту його прав та інтересів у судовій справі №752/6303/21, яка розглядається Голосіївським районним судом міста Києва, відповідно до умов договору про надання

професійної правничої допомоги №4/2021 від 26.02.2021р. та відповідно до цін та обсягів правової допомоги, визначених у таблиці 1 цього додатку. Відповідно до п. 2 акту сторони домовилися, що акт підлягає оплаті клієнтом протягом 15 робочих днів з дня постановлення рішення у справі №752/6303/21 Голосіївським районним судом міста Києва у готівковий спосіб.

Відповідно до таблиці 1 виконавцем здійснено представництво клієнта у Голосіївському районному суді міста Києва у справі №752/6303/21, включно з часом на ознайомлення з документами, часом на підготовку та подання процесуальних документів, представництво в судових засіданнях тощо. Вартість послуги складає 10 000,00 грн за весь об`єм наданої правової допомоги, незалежно від кількості витраченого часу та переліку наданих послуг. У графі «Дата надання послуги, кількість часу, протягом якого надавалася послуга, сума до оплати за надану послугу» вказано - ознайомлення з матеріалами справи у клієнта 26.02.2021р., підготовка та подання позовної заяви від 03.03.2021р., та інші послуги, які будуть надані по мірі розгляду справи судом, разом до оплати 10 000,00 грн.

Відповідач надав письмові заперечення на заяву про розподіл судових витрат, за якими просить відмовити в задоволенні заяви про розподіл судових витрат, вказуючи про те, що в матеріалах справи відсутні документи про оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оформлених у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дану правову позицію підтримано Верховним Судом у постанові у справі №748/41/20 від 19.04.2021р.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи про оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оформлені у встановленому законом порядку. Крім того, у таблиці 1 зазначено, що адвокатом Огородник О.І. здійснено представництво в судових засіданнях, тоді як розгляд даної справи здійснювався в

порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Крім того, в акті відсутній перелік наданих послуг з вартісною оцінкою останніх. Суд відхиляє посилання позивача на судовому практику в господарській та адміністративній справі, оскільки ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України чітко визначено умови, на підставі яких судові витрати підлягають відшкодуванню. Проте, такі умови позивачем та його представником не дотримані.

Також позивачем до матеріалів справи додано квитанцію про сплату судового збору №31159366 від 03.03.2021р. на суму 908,00 грн.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат на суму 908,00 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, та відмовляє в стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн у зв`язку з тим, що позивачем та його представником не надано доказів, що такі витрати були фактичними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

2. Визнати вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем виконавчий напис від 09.09.2019 року, зареєстрований у реєстрі за №3682, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором №96045527 від 20.03.2012р., таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) грн.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «Банк «Форвард» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105, ).

Треті особи: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович (08201, Київська область, м. Ірпінь, вул. Мечнікова, 103, прим. 85).

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна (02094, м. Київ, вул. Златоустівська, буд. 55, офіс 61).

Повний текст рішення складений та підписаний 27.07.2021р.

Суддя І.О. Ольшевська