Провадження № 2-з/752/658/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кахно І. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідович, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 752/17396/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк А. Л., про визнання заповіту недійсним.

22 липня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2 , про забезпечення позову, у якій позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення даної справи по суті.

Заява обґрунтована тим, що складаючи на ім`я відповідача заповіт на квартиру АДРЕСА_1 , дочка позивача внаслідок наявного захворювання не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Тому заповіт, складений 22 березня 2021 року ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 має бути визнаний недійсним. Після подачі позову до суду стало відомо, що відповідач має намір одразу після пливу 6-місячного строку з дня смерті спадкодавця отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом і поки триватиме судовий розгляд справи про визнання заповіту недійсним вона має намір розпорядитися успадкованим майном на власний розсуд, в тому числі здійснити відчуження частини квартири. З огляду на наведене, заявник вважає за необхідне звернутися до суду з указаною заявою, оскільки існує ймовірність того, що після відчуження відповідачем майна відбудеться перереєстрація права власності на інших осіб, що в подальшому призведе до значних затрат часу та коштів для відновлення становища, яке існувало до укладення правочину, дійсність якого оспорюється позивачем та який може бути визнаний недійсним.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з таких підстав.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів (постанова Верховного Суду від 26 листопада 2020 року № 911/949/20).

Судом установлено, що предметом даного позову є вимога немайнового характеру - визнання заповіту недійсним.

У випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, не є майновим та не носить зобов`язального характеру.

За таких обставин, невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання заповіту недійсним, тому суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником - ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідович, про визнання заповіту недійсним.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26 липня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно