Справа № 296/1479/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

"14" липня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участі секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь сплачений аванс у розмірі 68750,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 908,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу), посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрований в реєстрі за №4515, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався передати у власність (у майбутньому продати) позивачу квартиру АДРЕСА_1 , до 01.02.2021 року за 577500,00 грн., що еквівалентно 21000,00 дол. США. В якості авансу позивачем було передано відповідачу кошти у розмірі 68750,00 грн., що еквівалентно 2500 дол. США. Відповідно до п. 3.1 попереднього договору продавець ( ОСОБА_2 ) зобов`язується підготувати всі документи, необхідні для укладання основного договору, належним чином сприяти в оформленні цих документів. Однак, останній свої обов`язки за попереднім договором не виконав, документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, не підготував. За таких обставин, основний договір не було укладено з вини відповідача, який ухиляється від його укладення. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 12.03.2021 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні 21.05.2021р. повідомив, що відповідач відчужив квартиру, сплачені позивачкою кошти не повертає, у зв`язку з чим було подано заяву до поліції про вчинення кримінального правопорушення відповідачем, а саме шахрайства. В дане судове засідання позивач не з`явилася. Від її представника ОСОБА_3 надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутність сторони позивача та не заперечив щодо винесення заочного рішення суду (а.с.35).

Відповідач відзив на позов до суду не надав, копія ухвали про відкриття провадження від 12.03.2021 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16, 26,27,28,29).

Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 21.05.2021 (а.с. 24,25).

У судове засідання 21.05.2021 та 14.07.2021 відповідач не з`явився. Таким чином відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 04.09.2020 року між ОСОБА_2 (як майбутнім продавцем) та ОСОБА_1 (як майбутнім покупцем) було укладено Попередній договір (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу), посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрований в реєстрі за №4515 (а.с.6).

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного Попереднього договору продавець ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність (у майбутньому продати), а покупець ОСОБА_1 зобов`язується прийняти у власність (у майбутньому купити) квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому сторони домовляються, що: а) договір купівлі-продажу (основний договір) має бути укладено та нотаріально посвідчено до 01 лютого 2021 року; б) в цілому сума договору купівлі-продажу нерухомості, що зазначена вище (основного договору), має становити 577500,00 грн., що еквівалентно 21000,00 дол. США. дол. США грн.; в) на день укладення договору купівлі-продажу продавцем мають бути підготовлені та зібрані (отримані) усі документи, що відповідно до чинного законодавства необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного вище об`єкту нерухомості.

Згідно п. 2,1 Попереднього договору покупець ОСОБА_1 передала, а продавець ОСОБА_2 отримав від покупця гроші - аванс в сумі 68750,00 грн., що на день укладання договору еквівалентно 42500,0 дол.США.

Факт передачі та отримання суми авансу підтверджується підписами Сторін на цьому договорі.

Вказаний аванс врахований як частина платежу, передбаченого пунктом 1.2. цього договору.

В пункті 3.1. Попереднього договору сторони передбачили, що продавець зобов`язується підготувати всі документи, необхідні для укладання основного договору, належним чином сприяти в оформленні цих документів.

Згідно умов п.5.2 Попереднього договору, у випадку не укладання основного договору в термін передбачений цим договором , бажаюча сторона протягом десяти днів повинна направити іншій стороні письмову пропозицію про його укладання.

Позивач стверджує, що відповідач свої обов`язки за попереднім договором не виконав, документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, не підготував, що унеможливлює укладення основного договору купівлі-продажу.

26.01.2021 року ОСОБА_1 було направлено на адресу ОСОБА_2 заяву запрошення, в якій йшлося про дату та місце укладення та підписання основного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , а саме на 14.00 год. 01 лютого 2021 року за адресою розташування приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л.: АДРЕСА_2 , відповідно до пункту 4.4. договору.

Разом з тим, вказана вимога залишилась без виконання відповідачем.

З наданої представником позивача дубліката свідоцтва №50464 від 29.12.2005р. про право власності на житло, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2021р. вбачається, що у власності відповідача перебувала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , запис про право власності на яку було погашено в Реєстрі прав на нерухоме майно 12.01.2021р. Інша 1/2 частини квартири належала ОСОБА_4 (а.с. 7,33).

При цьому згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2021р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 . Зокрема, право власності на 1/2 частки квартири зареєстровано 12.01.2021р. на підставі договору дарування від 12.01.2021р. №12, а інша 1/2 частини квартири зареєстровано 22.02.2021р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №133, від 22.02.2021р.

Таким чином, на час закінчення строку визначеного сторонами на укладання договору купівлі-продажу (основного договору) підповідно до п. 1.1. попереднього договору, майно уже не належало відповідачу.

На спростування наданих позивачем доказів відповідач не подав своїх доказів.

Відповідно до ст.203, ст. 215 ЦК України суд не досліджує питання дійсності попереднього договору як оспорюваного правочину.

Разом з тим, підлягають дослідженню обставини правомірності заявлення вимоги щодо повернення сплачених позивачем коштів при укладання попереднього договору та їх правова природа.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно із ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами ст.570 ч.1 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Частиною 2 ст.570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аналізуючи положення ст. 570 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року по справі № 755/7931/16 вказав, що на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила ст.570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Крім того, ВП ВС у постанові від 07.07.2020 справа № 296/10217/15-ц (14-727цс19) дійшла до висновку, що встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж, переданий продавцю за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові.

У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 р. по справі № 592/9068/17 зазначено про те, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що основний договір в обумовлений сторонами строк укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його основної частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення забезпечувального платежу.

Вказаний висновок узгоджується також із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25.09.2012 р. у справі № 6-82цс13.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

З урахуванням наведеного можливо дійти висновку про те, що другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов`язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені тези в їх сукупності є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов`язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: 1) забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами, того чи іншого цивільно-правового зобов`язання; 2) обов`язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; 3) винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, котрий забезпечений завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а є авансом.

Отже, виходячи з умов попереднього договору, а також з обставин справи вбачається, що кошти в сумі 68750грн., які були сплачені позивачкою та отримані відповідачем при укладанні попереднього договору є авансом.

Згідно з вимогами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своє вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень ст.614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає обов`язок довести відсутність своєю вини саме на цю особу. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Отже, саме відповідач повинен був довести суду причини не укладання ним Основного договору купівлі-продажу квартири, однак таких доказів стороною відповідач суду не надано.

Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за Попереднім договором від 04.09.2020 року не виконав, а саме не підготував необхідні документи для укладення основного договору, основний договір з позивачкою не уклав, при цьому до закінчення строку на укладання основного договору квартира відповідачу уже не належала (частка у праві власності була відчужена), з останнього на користь позивача підлягає стягненню аванс у розмірі 68750,00 грн.

Згідно постанови Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, їх доведеність в судовому засіданні, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 570, 614, 615, 629, 635 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 279, 280, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений аванс за попереднім договором (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу) від 04.09.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрований в реєстрі за №4515, у розмірі 68750 грн. 00 коп. (шістдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 19.07.2021.