Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4640/21
Провадження 2-з/711/85/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

встановив:

23.07.2021 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Прядка В.М., звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Заяву обґрунтовує тим, що 06.06.2018 у справі №711/560/18 Придніпровським районним судом м. Черкаси було ухвалено заочне рішення про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На момент ухвалення даного рішення квартира була не приватизована, основним квартиронаймачем являлася ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 (заявник) та ОСОБА_3 членами сім`ї наймача. Після зняття ОСОБА_1 з реєстрації у вказаній квартирі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали можливість збільшити свою частку у праві власності (з 1/3 на Ѕ), під час передачі житла органами місцевого самоврядування, вказаним громадянам. 21.09.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_2 . Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 . На підставі вказаного свідоцтва, 12.12.2018 відповідачі зареєстрували право спільної часткової власності (по Ѕ частині кожному) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Заявник вказує, що на даний час, заочне рішення про визнання його таким, що втратив право користування переглядається Придніпровським районним судом м. Черкаси за його заявою. Також зазначає, що він має намір звернутися до суду із позовом про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації такого права за ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Оскільки оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у відповідачів, це надає їм можливість розпоряджатися власністю, а саме: для утруднення виконання рішення суду в подальшому відчужити квартиру третім особам, тому він звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (до його пред`явлення) про скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації, шляхом накладення арешту та заборони на відчуження квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час на праві спільної часткової власності зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.07.2021 року справа передана на розгляд судді Демчика Р.В.

Дослідивши заяву, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх

вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також

відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди відповідачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлений вичерпний перелік підстав для забезпечення позову: 1) невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду; 2) невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з`ясувати причини, з яких потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Так, заявник ОСОБА_1 вказує, що на підставі заочного рішення Придніпровського районного суду його було визнано таким, що втратив право користування квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час на праві спільної часткової власності зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Вважає, що після зняття його з реєстрації у вказаній квартирі, останніми було порушено його право власності на 1/3 частини спірної квартири.

За наданими матеріалами заяви, судом встановлено, що на даний час ухвалою суду від 12.05.2021 у справі №711/560/18 було скасовано заочне рішення, яким заявника ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 не надано доказів які б свідчили про існування реальної загрози виникнення утруднення виконання рішення суду за його позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (до його пред`явлення) про скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації, шляхом відчуження на користь третіх осіб, належних їм нерухомого майна частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що у своїй заяві заявник взагалі не посилається на обставини, що свідчать про можливість відповідачів здійснити відчуження, переоформлення належного їм нерухомого майна на інших осіб з метою невиконання судового рішення. Будь-яких доказів в обґрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову, заявником не наведено та не надано.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 149-154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: Р. В. Демчик