Справа № 462/2092/21
УХВАЛА

23 липня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючого судді Колодяжного С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колошкіна Ігоря Анатолійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Другої Львівської державної нотаріальної контори, треті особи Четверта державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячук Олександр Анатолійович, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника 01.04.2021 року звернувся в Залізничний районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Другої Львівської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати недійсним заповіт, укладений від імені ОСОБА_4 , посвідчений Білецькою сільською радою народних депутатів Перемишлянського району Львівської області 23 грудня 1996 року, зареєстрованого у реєстрі за № 17, в якому спадкоємцем зазначена ОСОБА_2 , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори 27 березня 2010 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-402, видане на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , здійснену на підставі договору купівлі-продажу вказаної квартири від 30 березня 2010 року, визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 30,9 кв.м., витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.04.2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. На даний час судом здійснюється підготовче провадження у справі.

Між тим 21.07.2021 року представником позивача адвокатом Колошкіним І.А. подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на квартиру на АДРЕСА_2 , яка на цей час належить відповідачу ОСОБА_3 , з покликанням на те, що цей відповідач, дізнавшись про оспорення його права власності на спірну квартиру, достовірно знаючи, що набув право власності на цю квартиру явно незаконно, буде намагатись відчужити квартиру і в такий спосіб зробить неможливим виконання рішення суду.

З врахуванням положень ч.1 ст.153 ЦПК України, учасники справи в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась.

Вивчивши зміст та доводи заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, та є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу, охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Пунктом 1 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов може забезпечуватись шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Таким чином, позивач просить застосувати захід забезпечення позову, передбачений законодавством.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 , який вважає, що спірна квартира на АДРЕСА_2 є спадковим майном після смерті його дружини, на набуття якого в порядку спадкування він має право, і що така незаконно, за недійсним заповітом, була успадкована ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , який придбав вказану квартиру як добросовісний набувач, дійсно виник спір, оскільки до останнього позивачем заявлено вимогу про витребування квартири з його незаконного володіння.

Разом з тим, позивач не довів суду і не надав переконливі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в частині витребування майна з чужого незаконного володіння.

Зокрема, не надано об`єктивного підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 , котрому вже певний час відомо про заявлення до нього позову, намагається продати чи іншим чином відчужити спірну квартиру.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник вбачає можливість відчуження квартири ОСОБА_3 , оскільки такому достовірно відомо про незаконність набуття права власності на цю квартиру.

Однак, жодного об`єктивного обґрунтування таких тверджень позивачем не надано.

Враховуючи наведене, те, що ОСОБА_3 не є особою, яка в незаконний на думку позивача спосіб, отримала квартиру за оспорюваним заповітом, а є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу такої квартири, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника і при цьому ним не обґрунтовано належним чином необхідності та доцільності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.76-81 ЦПК України в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що втручання у право власності в даному випадку не можна вважати справедливим і доцільним, таким втручанням не буде дотримано «справедливого балансу» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи, про що зазначено у рішенні ЄСПЛ від 01.06.2006 року у справі «Федоренко проти України», тому правових підстав для арешту квартири, що належить відповідачу ОСОБА_3 не вбачається, а відтак в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 149, 150, 153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колошкіна Ігоря Анатолійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Другої Львівської державної нотаріальної контори, треті особи Четверта державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячук Олександр Анатолійович, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, через Залізничний районний суд м.Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний