У Х В А Л А

23.03.2021 Справа №607/3455/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Грицай К.М., з участю секретаря судового засідання Стус К.І., розглянувши в порядку письмового провадження заявуОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Крім того, позивач подав суду заяву про забезпечення позову у якій просить накласти арешт шляхом заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м., загальною вартістю 108589 грн. та гаражу VІ в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 20,3 кв.м.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що враховуючи предмет та підстави позову, відповідач має намір відчужити спірне майно, що може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, розглянувши заяву та долучені документи, приходить до наступних висновків.

Так, ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, видом забезпечення позову, серед іншого, визначено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як передбачено положеннями ч.7 ст.153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги такі обставини:

Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя, зокрема, квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м., загальною вартістю 108589 грн. та гаражу VІ в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 20,3 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2002 року по даний час. Під час перебування у шлюбі з відповідачем, ними було придбано вищевказану квартиру та гараж. Власником даного майна є ОСОБА_2 .

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, домовленості про добровільний розподіл спільного майна подружжя між сторонами не досягнуто.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м., загальною вартістю 108589 грн. та гаражу VІ в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 20,3 кв.м., оскільки саме такий вид забезпечення позову є співмірним, відповідає змісту заявлених позовних вимог, та установлено підстави, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження вищевказаного майна може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, що в свою чергу призведе до неможливості захисту законних інтересів позивача.

З цих підстав заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення, оскільки заявлений позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно є неспівмірним з заявленими позовними вимогами, оскільки передбачає, в тому числі, заборону користування майном. Разом з тим, така правомочність власника не може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 149-154, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м., загальною вартістю 108589 грн. та гаражу VІ в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 20,3 кв.м., які належать на праві власності ОСОБА_2 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи та у Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для негайного виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: с. Старий Вовчинець, Глибоцький район, Чернівецька область.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: с. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область.

Головуючий суддяК. М. Грицай