Справа №478/1606/20
Провадження № 22-ц/812/109/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Іщенко Х.В., дата складення повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «УНО КАПІТАЛ» про повернення стягнення за виконавчим написом та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «УНО КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ») про повернення стягнення за виконавчим написом та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2020 року матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Казанківського районного суду Миколаївської області.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що згідно положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання, а відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться приватним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Позивач вказує про те, що вона проживає та зареєстрована в Казанкіському районі Миколаївської області, а тому позов підсудний Казанківського районного суду Миколаївської області.

Учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 20 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № від 15 грудня 2011 року, укладеного між нею та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким неодноразово переходило та останнім кредитором є ТОВ «ФК» УНО КАПІТАЛ», заборгованості за період з 31 липня 2017 року по 05 лютого 2020 року у сумі 15168 грн.33 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 19 березня 2020 року при примусовому виконанні виконавчого напису №2777, виданого 20 лютого 2020 року, було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» заборгованість в сумі 15208 грн. 33 коп.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2020 року, яке набрало чинності, вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Однак, в період з травня по вересень 2020 року з її пенсії Пенсійним фондом України в Миколаївській області на виконання виконавчого напису було стягнуто 2184 грн. 35 коп.

Зважаючи на те, що вказані кошти стягнуто з неї безпідставно, позивач звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області та просила про повернення стягнення за виконавчим написом та відшкодування моральної шкоди.

Передаючи справу за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підсудна Казанківському районному суду Миколаївської області, оскільки спір виник з приводу повернення стягненого за виконавчим написом, а відповідач і приватний виконавець, де виконується виконавчий напис нотаріуса, знаходяться за межами Казанківського району Миколаївської області, тому цей спір територіально підсудний Печерському районному суду м. Києва, тобто за місцезнаходження відповідача.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положенням ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За загальним правилом ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч.12 ст. 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення ст.ст. 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст.27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу (ч.16 ст.28 ЦПК України).

Верховний Суд в своїх постановах (зокрема, в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19) виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач, при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

За змістом наведеного можна дійти висновку, що, не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Таким чином, позови про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть бути пред`явлено, як за місцезнаходженням відповідача (юридичної особи), так і за місцем його виконання.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцезнаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Як вбачається із матеріалів справи, місцем виконання виконавчого напису, за яким було стягнуто з позивача кошти з пенсії, та які вона просить повернути, є місце її проживання (перебування) як боржника: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Казанківського районного суду Миколаївської області.

Позивач у цій справі використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області за місцем виконання виконавчого напису, що відповідає ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.12 ст. 28 ЦПК України.

Направляючи справу на розгляд до іншого суду на підставі ст. 31 ЦПК України, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені обставини та вимоги ст. 28 ЦПК України, а також не врахував правові позиції Верховного Суду щодо належності позивачу права вибору між судами, що свідчить про поверховий підхід суду при дослідженні змісту позову і матеріалів справи в цілому.

Оскільки позовні вимоги про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса були пред`явлені позивачем саме за місцем виконання вказаного виконавчого напису, що відповідає вимогам ч. 12 ст. 28 ЦПК України, тому висновок суду першої інстанції щодо необхідності направлення справи до суду за місцем знаходження відповідача є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції така, що постановлена з недотриманням вимог процесуального закону щодо порядку вирішення питання щодо підсудності справи, та така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379, п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367,368,374, 379, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2020 року про передачу справи до Печерського районного суду м. Києва скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 березня 2021 року.