Справа № 583/2283/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ярошенко Т.О., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» про захист прав споживачів, зобов`язання до вчинення певних дій, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду ОСОБА_1 19.05.2021 року подано вказану позовну заяву, яка була передана судді Яценко Н.Г. як зустрічний позов в іншій цивільній справі № 583/1514/21. Згідно доповідної записки судді Яценко Н.Г. від 10.06.2021 року вказаний позов після автоматизованого розподілу надійшов до провадження судді Ярошенко Т.О.

В позові ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що вона не погоджується із нарахуванням боргу відповідачем, вважає, що відповідач використав її персональні дані для нарахування боргу, відсутні договірні відносини між позивачем та відповідачем, зазначає про право укладення договірних відносин з іншим надавачем послуг за своїм вибором. У зв`язку з чим просить зазначити про відсутність договірних відносин між нею та ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ»; зазначити про відсутність у ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» газотранспортних мереж у власності або законному користуванні, відсутність Актів розмежування балансової належності, відсутність спільної точки надавача з власністю позивача; зобов`язати ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» знищити отримані в незаконний спосіб всі персональні дані ОСОБА_1 , знищення засвідчити актами та надіслати їй такі акти у порядку контролю за виконанням судового рішення; заборонити ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» нараховувати ОСОБА_1 борги за адресою АДРЕСА_1 ; визнати протиправним нарахування коштів з використання персональних даних за відсутності договірних відносин; зазначити про агресивне примушування до укладення не наданого договору та перешкоджання споживачу у виборі надавача послуг, яке не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, ГК України, Конституції України, Міжнародним договорам; визнати право отримувати послуги у належного надавача за власним вибором та з укладенням договірних відносин у визначений законом спосіб; стягнути з ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» на її користь 1 510 000 грн. моральної шкоди та 78 408 грн. матеріальної шкоди.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 14.06.2021 року вказана позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків, про які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

05.07.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , як вона вказує, на виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду від 14.06.2021 року.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 06.07.2021 року вказана позовна заява була повторно залишена без руху з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали та надано строк для усунення недоліків.

21.07.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , як вона вказує, на виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду від 06.07.2021 року.

Суд проаналізував матеріали справи, ознайомившись зі змістом доданих ОСОБА_1 заяв від 05.07.2021 року та від 21.07.2021 року, вважає, що позов необхідно залишити без розгляду з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

За таких обставин, слід вважати, що використання одними учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Аналогічно Європейський суд з прав людини застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою взагалі перешкоджання розгляду справи.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14. Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

Як вбачається зі змісту вказаного позову, він поданий був в рамках справи № 583/1514/21 про стягнення боргу, в якій ОСОБА_1 є відповідачем та заявила позов до ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» про стягнення моральної шкоди 1510000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 78408 грн., зазначає позовні вимоги, які по суті є запереченнями проти основного позову про стягнення з неї боргу, тобто спір має очевидно штучний характер, фактично є штучним затягуванням вирішення основного первісного позову.

Разом з тим суд зазначає, що у доданих до позову заявах від 05.07.2021 року, від 20.07.2021 року ОСОБА_2 неодноразово використовує образливі висловлювання на адресу судді та судової гілки влади, вказує на неодноразове поширення нею щодо судді інформації в соцмережах за відповідним посиланням, що неприпустимо при зверненні до суду, оформленні заяви та розгляді справи (а.с.39-43,66-71).

За правилами частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За таких обставин суд визнає подання заяв, які містять образливі висловлювання щодо судді, оцінку діям судді виявом неповаги до суду та допущення ОСОБА_1 зловживання її процесуальними правами, а відтак і наявність підстав для залишення без розгляду її позовної заяви на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.

Аналогічної позиції притримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, в ухвалі від 14 червня 2019 року у справі № 9901/324/19, а також Верховний Суд України у постанові № 417/9460/19 від 12.07.2021 року.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи визначені цим Кодексом.

Види заходів процесуального примусу визначені частиною першою статті 144 ЦПК України, а саме: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 за зловживання процесуальними правами, заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 630,60 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 43, 44, 144, 148 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» про захист прав споживачів, зобов`язання до вчинення певних дій, відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) 630,60 грн. штрафу (як засобу процесуального примусу).

Реквізити для сплати штрафу: ГУК у Печерському районі м. Києва, розрахунковий рахунок UA0026007, отримувач - УДКСУ у Печерському районі, код класифікації доходів бюджету - 22030102, код отримувача - 37993783.

Копії даної ухвали направити позивачу та до Державної судової адміністрації України, в порядку визначеному ст. ст. 148, 431 ЦПК України, для звернення до виконання.

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу у відповідності до положень ст. 148 ч. 6 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Ухвала суду складена 28.07.2021 року.

Стягувач за виконавчим документом: Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Боржник за виконавчим документом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Т.О.Ярошенко