ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

22 березня 2021 року

м. Харків

справа № 638/1058/15-ц

провадження № 22-ц/818/98/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники Колосов Артем Володимирович, Євсюкова Марина Василівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року в складі судді Грищенко І.О.,

у с т а н о в и в:

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (далі ТОВ «Кей - Колект»), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»), про припинення правовідносин за договорами.

Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кредит у термін, встановлений графіком погашення кредиту, тобто до 10 серпня 2011 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 39618 та договір іпотеки б/н, предметом якого є належна йому на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . 08 вересня 2006 року нотаріусом накладено заборону на відчуження квартири (а. с. 235-240 т. 1).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «Кей - Колект» перейшло право вимоги за договорами.

Зазначав, що перебіг позовної давності почався з 11 серпня 2011 року, а тому останнім днем пред`явлення вимоги є 11 серпня 2014 року. Після спливу цього строку кредитор втратив право вимоги як за кредитним договором, так і за договорами іпотеки та поруки.

Крім того, ПАТ «УкрСиббанк», скориставшись своїм правом вимагати повне дострокове повернення частини грошових коштів, що залишилися, 09 червня 2010 року, звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 січня 2011 року заяву Банку повернуто. Вважав, що Банк, звернувшись до суду з вимогою про повне дострокове погашення кредиту, змінив строк виконання зобов`язання, відповідно позовна давність за кредитним договором та договором іпотеки почала перебіг з 15 січня 2011 року, тому останнім днем пред`явлення вимоги за будь-якими зобов`язаннями, які встановлюються кредитним договором, є 15 січня 2014 року.

Зі спливом позовної давності боржник має право не виконувати вимоги кредитора, зобов`язання перестає існувати, отже, воно є припиненим.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором. Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання та міг пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи з дати порушення позичальником встановленого Банком строку для дострокового повернення кредиту, отже, порука припинена з 15 липня 2011 року.

Квартира за договором іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не може бути примусово стягнута.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати припиненим договір про надання споживчого кредиту віл 07 вересня 2006 року № 0, укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» з 15 січня 2014 року; визнати припиненим договір поруки від 07 вересня 2006 року № 39618, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк» з 15 липня 2011 року; визнати припиненим договір іпотеки від 07 вересня 2006 року б/н, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк»; зняти заборону на відчуження, накладену приватним нотаріусом у зв`язку з кладенням договору іпотеки від 087 вересня 2006 року б/н квартири та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; всі судові витрати покласти на ТОВ «Кей - Колект».

12 листопада 2015 року Юрченко Світлана Олександрівна представник ПАТ «УкрСиббанк» подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що кредит надано ОСОБА_2 на строк до 07 вересня 2016 року. Зазначає, що главою 30 ЦК України встановлено перелік підстав припинення зобов`язань і така підстава, як сплив строку позовної давності відносно кредитного договору, договору іпотеки у вказаному переліку відсутня.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для припинення зобов`язань, передбачених главою 50 ЦК України та частиною третьою статті 3 Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання припиненим договору поруки, суд першої інстанції виходив із того, що Банк звернувся до суду з позовом до поручителя з урахуванням положень статті 559 ЦК України.

22 травня 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга, з урахуванням доповнень, мотивована тим, що відповідно до графіку погашення платежів останній день на погашення заборгованості є 10 серпня 2011 року. Банк, скориставшись правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, у разі прострочення чергового платежу, 09 червня 2010 року звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з зустрічною позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка ухвалою цього суду від 14 січня 2011 року була повернута позивачу. Банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому порука є припиненою з 15 липня 2011 року відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (постанови Верховного Суду України у справі від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16). Зазначає, що з урахуванням системного аналізу статей 257, 261, 266 ЦК України, а також пункту 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що спливла і позовна давність до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо). Отже, кредитний договір і договір іпотеки є припиненими з 15 січня 2014 року.

ТОВ «Кей - Колект», ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк» рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2017 року в складі колегії суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В., Яцини В.Б. рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у визнанні припиненим договору поруки від 07 вересня 2006 року № 39618, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». Позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 07 вересня 2006 року № 39618, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що повідомленням-вимогою від 21 квітня 2009 року, яка направлена Банком ОСОБА_1 як поручителю, встановлено 30-денний строк для сплати простроченої заборгованості з моменту направлення йому цього повідомлення та зазначено, що у випадку непогашення у встановлений строк заборгованості Банк відповідно до чинного законодавства буде ініціювати звернення стягнення на майно, що передано в заставу. ОСОБА_1 повідомлення-вимогу не виконав, а Банк у шестимісячний строк після спливу 30 днів за захистом своїх прав до суду з позовом до ОСОБА_1 як поручителя не звернувся. Тому строк чинності поруки у цій справі сплив відповідно до статті 559 ЦК України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2017 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Передаючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний суд: не з`ясував, чи реалізував Банк своє право вимоги саме щодо дострокового повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України до моменту пред`явлення такої вимоги від 14 липня 2014 року, про яку зазначає відповідач; не перевірив відповідні доводи позивача щодо такої зміни, зокрема шляхом звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до Червонозаводського районного суду м. Харкова у 2011 році; не з`ясував питання чинності поруки за окремими платежами, враховуючи, що кредитним договором передбачено виконання шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що наявні підстави для зупинення апеляційного провадження.

Матеріали справи свідчать, що 07 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. 07 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № 39618 (а. с. 6-10 т. 1).

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 розділу 1 договору про надання споживчого кредиту від 07 вересня 2006 року № 0 Банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 75 000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Надання кредиту здійснюється в термін до 07 вересня 2006 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 07 вересня 2016 року.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 пункту 1 договору поруки від 07 вересня 2006 року № 39618 поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником всіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникають із кредитного договору від 07 вересня 2006 року № 0, як існуючих на момент укладення цього договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому. Поручителю відомі всі умови вищезазначеного кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником, в тому числі: предмет договору - надання кредитних коштів на засадах своєчасного їх повернення та сплати за користування кредитними коштами, сума договору 75 000,00 доларів США, що на день укладення договору дорівнює еквіваленту 378 750,00 грн за курсом Національного Банку України, термін повернення кредиту 07 вересня 2016 року, відсоткова ставка 11,3% (а. с. 10 т. 1).

Пунктом 1.5 договору поруки встановлено право Банку звертатися з самостійною вимогою до поручителя.

Згідно з підпунктами 3.2 пункту 3 договору поруки від 07 вересня 2006 року № 39618 порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по вищевказаному кредитному договору.

21 квітня 2009 року на адресу ОСОБА_1 АКІБ «УкрСиббанк» надіслано повідомлення-вимога, в якому зазначено, що станом на 21 квітня 2009 року за договором про надання споживчого кредиту від 07 вересня 2006 року № 0 обліковується прострочена заборгованість в сумі 3 436,90 доларів США. ОСОБА_1 повідомлено про порушення позичальником умов основного зобов`язання та заявлено вимогу про його виконання протягом 30 днів з моменту направлення йому цього повідомлення. У випадку непогашення у встановлений строк заборгованості, АКІБ «УкрСиббанк» буде ініціювати звернення стягнення на майно, що було передано в заставу (а. с. 76 т. 1).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кей - Колект» (фактор) укладено договір факторингу № 1, у додатку 1 якого зазначено боржника ОСОБА_2 (а. с. 84-89 т. 1).

15 грудня 2011 року на адресу ОСОБА_1 від ПАТ «УкрСиббанк» надіслані повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором (а. с. 95 т. 1).

01 липня 2014 року ТОВ «Кей - Колект» надіслало на адресу ОСОБА_2 лист-вимогу, в якому вимагало погасити заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2006 року № 0, яка станом на 01 грудня 2013 року склала 103 546,27 доларів США, що за курсом Національного Банку України становить 1 224 227,55 грн (а. с. 100-101 т. 1).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 , зокрема, просив визнати договір поруки від 07 вересня 2006 року № 39618, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», припиненим з 15 липня 2011 року.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11 зроблено висновок, що «у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першої статті 559 ЦК України на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статі 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України). Суд обґрунтовано виходив із того, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього; збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Разом з тим, помилковим є висновок суду про те, що права поручителів підлягають захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц (провадження № 14-304цс18), від якої колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду просить відступити, зазначено, що «…за таких обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог банку до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів, а також про задоволення позову поручителя про визнання припиненою поруки за договором поруки від 23 березня 2011 року».

Проте у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 202/32532/13-ц (провадження № 14-374цс19) вказано, що «згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Тому суди обґрунтовано задовольнили зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим».

При цьому, Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків Верховного Суду України, зроблених в постановах від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11, від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц (провадження № 14-304цс18).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року прийнято до розгляду справу № 462/5368/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.

Приймаючи до розгляду вказану справу Велика Палата Верховного суду зазначала, що не може бути застосований до різних висновків Верховного Суду України/Великої Палати Верховного Суду підхід такий же як для вирішення темпоральної колізії норм, що має застосовуватися норма, яка прийнята остання. Оскільки будь-яких законодавчих та доктринальних передумов для цього немає. Більш того, якщо б існувала як теоретична, так і практична можливість для його застосування, то вочевидь не виникала б проблема неоднакової судової практики, тому що потрібно було б керуватися останнім висновком.

З огляду на це, колегія суддів вважала, що ефективним способом захисту поручителя є саме вимога про визнання поруки припиненою, а не визнання договору поруки припиненим. Тому колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц (провадження № 14-304цс18).

Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 29 вересня 2020 року вказану справу прийнято до розгляду.

На даний час рішення по вищезазначеній справі не ухвалено.

Суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду (пункт 10 частини першої статті 252 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 252 ч. 1 п. 10, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.Ю. Тичкова

О.М. Хорошевський