У Х В А Л А

18 березня 2021 року

м. Київ

справа №453/121/19

провадження № 61-3191ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (попередня назва - заступник військового прокурора Західного регіону України) на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 06 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року в цивільній справі за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи», про витребування від добросовісного набувача об`єкта нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2019 року заступник прокурора Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування від добросовісного набувача об`єкта нерухомого майна, в якому просив суд витребувати з володіння ОСОБА_1 приміщення магазину площею 412,4 кв.м.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 06 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

24 лютого 2021 року заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі - заступник керівника Спеціалізованої прокуратури) подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 06 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши подану касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду, виходячи з таких підстав.

Касаційна скарга подана поза межами строку касаційного оскарження.

В скарзі заступник керівника Спеціалізованої прокуратури порушує питання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що копію оскаржуваної постанови отримано позивачем 01 лютого 2021 року, на підставі чого вважає, що строк був пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст оскаржуваної постанови складено 01 грудня 2020 року. Строк касаційного оскарження сплинув 31 грудня 2020 року. Касаційну скаргу подано 24 лютого 2021 року, тобто, поза межами строку касаційного оскарження. Доданий до касаційної скарги супровідний лист, з яким направлялися учасникам справи копії оскаржуваного судового рішення, датований 09 грудня 2020 року. Штамп отримання вхідної кореспонденції Спеціалізованою прокуратурою датований 01 лютого 2021 року, тобто, отримання копії оскаржуваної постанови зареєстровано скаржником через 53 дні після відправлення судом. Проте, штамп отримання вхідної кореспонденції не є достатнім доказом отримання скаржником копії оскаржуваної постанови, направленої судом 09 грудня 2020 року в порядку виконання вимог статті 272 ЦПК України, а є лише фіксуванням дати реєстрації отриманої кореспонденції організацією скаржника.

На підтвердження отримання копії постанови скаржник також надав копію конверта, в якому було отримано кореспонденцію від суду апеляційної інстанції, проте, цей доказ не містить штрихкодового ідентифікатора з номером, за яким за допомогою електронного сервісу «АТ Укрпошта» можливо відслідкувати дату направлення та отримання рекомендованої поштової кореспонденції скаржником.

Враховуючи вищенаведене, зазначені заступником керівника Спеціалізованої прокуратури причини пропуску строку касаційного оскарження не можна визнати поважними, так як відсутні достатні докази того, що суд апеляційної інстанції у порядку виконання вимог статті 272 ЦПК України не надсилав копію судового рішення на адресу заявника 09 грудня 2020 року. Оскаржуване судове рішення оприлюднено у Єдиному державному реєстру судових рішень 09 грудня 2020 року. Обов`язок подати касаційну скаргу у передбачений статтею 390 ЦПК України строк покладено саме на учасника справи, а отримання судового рішення пізніше може свідчити про штучне збільшення строку для оскарження.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Через особливості розгляду касаційної скарги на стадії її прийняття до розгляду суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити дані про направлення судом апеляційної інстанції копії оскаржуваної постанови скаржнику засобами поштового зв`язку, оскільки матеріали справи надходять до суду лише після відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, на підставі вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга з цих підстав не може бути прийнята судом до розгляду.

Скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

Так в касаційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржує судові рішення на підставі пункту першого та другого частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилаючись як на підставу касаційного оскарження на пункт другий частини другої статті 389 ЦПК України скаржник в порушення вимог абзацу другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначає обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та не зазначає таку постанову.

Крім того, скаржник оскаржує судові рішення на підставі пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України, зазначає, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, не врахували правові висновки Верховного Суду та на виконання вимог абзацу першого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України зазначає перелік постанов Верховного Суду, в яких викладені правові висновки, які на думку скаржника не були враховані судами попередніх інстанцій.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що зі змісту касаційної скарги не вбачається чіткого визначення того, чи скаржник вважає, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим висновкам Верховного Суду, чи скаржник вбачає за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах. За своєю правовою природою дві вищевказані підстави касаційного оскарження не можуть бути пов`язані, оскільки касаційний перегляд судових рішень на предмет відповідності оскаржуваної постанови правовим висновкам Верховного Суду матиме результат, який не може пов`язуватися з тим результатом, який можливий після відступу судом касаційної інстанції від правового висновку Верховного Суду, яким керувався суд апеляційної інстанції, проголошуючи оскаржувану постанову.

Таким чином, скаржнику для усунення цього недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

Також скаржником на виконання вимог пункту першого частини четвертої статті 392 ЦПК України не надано до суду копій касаційної скарги, натомість, надіслано до суду описи вкладень до цінних листів, направлених Міністерству оборони України, відповідачу ОСОБА_1 , Концерну «Військторгсервіс», що не є належним виконанням вищевказаної норми.

Верховний Суд роз`яснює, що надання копій касаційної скарги суду необхідне для виконання останнім у разі відкриття касаційного провадження у справі вимог частини сьомої статті 394 ЦПК України щодо направлення копій ухвали про відкриття касаційного провадження та копій касаційної скарги учасникам справи та такий обов`язком не покладався законодавцем на скаржника.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

Крім того, за подання касаційної скарги не сплачений у повному обсязі судовий збір.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З позовною заявою, в якій заявлено одну позовну вимогу майнового характеру, заступник прокурора Західного регіону України звернувся до суду у січні 2019 року

За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення з позовом, за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру розмір судового зборку дорівнює 1% від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В розумінні частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у спорах про витребування майна - вартістю майна.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921 грн.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що вартість спірного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 29 грудня 2008 року становила 163 397 грн, проте, такі дані не є актуальними через свою давність та інфляційні процеси в країні, які відбувалися протягом часу з моменту укладення договору та до звернення до суду з позовом.

У разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи (частина друга статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки оскаржувані судові рішення не містять іншої актуальної інформації щодо дійсної вартості спірного майна на час подання позовної заяви, а скаржником до касаційної скарги таких доказів не було додано, то суд вважає за можливе попередньо визначити суму судового збору, яка підлягала сплаті до суду першої інстанції, у розмірі 4 000 грн з урахуванням наслідків, передбачених частиною другою статті 6 Закону України «Про судовий збір».

За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору дорівнює 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.

Таким чином, за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 8 000 грн.

Враховуючи сплачений судовий збір у розмірі 3842 грн, скаржнику необхідно доплатити 4 158 грн судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки оформлена з недотриманням вимог статті 392 ЦПК України та подана поза межами строку касаційного оскарження, а причини пропуску строку суд визнає неповажними.

Керуючись статтями 185, 261, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 06 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали до касаційної скарги застосовуються наслідки, передбачені процесуальним законодавством.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш