Справа № 409/1187/20
Провадження № 22-ц/810/426/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі представника Легезіна Олексія Геннадійовича

на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 09 березня 2021 року, ухваленого Білокуракинським районним судом Луганської області у складі: судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року позивач звернувся із вказаним позовом, який мотивував тим, що між АБ «Укргазбанк» (далі - Банк, ПАТ АБ «Укргазбанк») та відповідачем ОСОБА_1 (далі Відповідач-1, Позичальник) був укладений кредитний договір № ф-887 від 24 липня 2008 року (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти на придбання автомобіля, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором.

Відповідно умов Кредитного договору сума кредиту 16173,22 доларів США (п. 1.1.), процентна ставка за користування кредитом 15,8 % річних (п. 1.1.), за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Умовами Додаткової угоди № 3 від 03.12.2010 до кредитного договору від 24.07.2008 №ф-887 передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту - 93893,83 грн; процентна ставка за користування кредитом - 16,3 % річних.

В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2) був укладений договір поруки № Ф-887/П від 24 липня 2008 року (далі - Договір поруки), за умовами пункту 1.2. якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору.

Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу-1 кредитні кошти, проте останній не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк.

Станом на 19 травня 2020 року загальна заборгованість по кредиту прострочена складає 20813,48 доларів США.

05.03.2009 при проведенні реструктуризації заборгованості були укладені додаткові угоди, за якими було змінено валюту кредиту, і таким чином, станом на 19 жовтня 2020 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 49305,82 грн, яка складається з: 20813,48 грн - заборгованість по кредиту прострочена; 28492,34 грн - заборгованість по процентам прострочена, про стягнення якої позивачем заявлено в уточненій позовній заяві про стягнення заборгованості і яку Банк із посиланням на застосування до виниклих спірних правовідносин вимог ст. 526, 553, 554, 610, 612, 559, 1049, 1054 ЦК України просив стягнути на свою користь з відповідачів солідарно, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 09 березня 2021 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № Ф-887 від 24.07.2008 року станом на 19.10.2020 року у розмірі 26931,11 грн, з яких: 20813,48 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 6117,63 грн - прострочена заборгованість за відсотками, а також судовий збір у розмірі 1148,11 грн, а всього 28079,22 грн.

Відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 24.07.2015 року по 19.10.2020 року в розмірі 22374,71 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за № Ф-887 від 24.07.2008 року відмовлено в повному обсязі у зв`язку з припиненням поруки.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із обґрунтованості позовних вимог про стягнення з Відповідача-1 як позичальника заборгованості за кредитом, а також дійшов висновку про стягнення з Відповідача-1 процентів за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування до 23.07.2015 у розмірі 6117,63 грн. Оскільки сторони кредитного договору погодили щомісячне погашення кредиту та відсотків за його користування, а умовами договору поруки із Відповідачем-2 встановлено припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, що є встановленим строком у розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України, а з теперішнім позовом до суду позивач звернувся 30.06.2020, вказане свідчить про припинення поруки.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі представника Легезіна Олексія Геннадійовича вважає оскаржуване рішення в частині відмови позивачу у задоволенні вимог про стягнення відсотків за кредитним договором з відповідачів після 23.07.2015 необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції слушно звернув уваги на приписи частини 1 ст. 1048 ЦК України, та зробив висновок , що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, але судом не враховано, що приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачали іншого розміру процентів річних, натомість, таким іншим розміром процентів, встановлених договором, є 21,3% річних та кредитним договором передбачено їх сплату за період з дня одержання кредиту до дня його погашення (а не до дня закінчення терміну кредитування). Вказана правова позиція відображена в ухвалі ВП ВС від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012 та в постанові ВС від 18.02.2019 у справі № 910/214449/17. Оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, і відповідно до положень договору він діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника, то станом на момент звернення до суду із позовом зобов`язання поручителя продовжують існувати відповідно до п. 5.1.,5.2. Договору поруки, а закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зазначених зобов`язань. Як не враховано судом і положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про продовження строків, визначених у тому разі і ст. 559 ЦК України, на час дії карантину.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 49305,82 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 * 100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмови Банку в задоволенні частини позовних вимог АБ «Укргазбанк» до відповідачів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між Банком та Відповідачем-1 ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ф-887 від 24 липня 2008 року, відповідно до умов якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу-1 грошові кошти на придбання автомобіля на строк з 24.04.2008 по 23.07.2015, а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором (а.с. 91-93).

Додатковою угодою №1 від 25.02.2009 до кредитного договору від 24.07.2008 №Ф-887 сторони внесли зміни до п 3.3.3. кредитного договору, змінивши розмір щомісячних платежів по поверненню заборгованості за кредитом. У зв`язку з чим, з «01» березня 2009 р. по «28» лютого 2010 р. розмір платежів по поверненню заборгованості за кредитом встановлюється на рівні 96,50 доларів США, починаючи з «01» березня 2010 р. розмір платежів по поверненню заборгованості за кредитом встановлюється на рівні 210,27 доларів США, а останній платіж сплачується в сумі 210,16 доларів США не пізніше "23" липня 2015 р. (а.с. 94).

Додатковою угодою №3 від 03.12.2010 до кредитного договору від 24.07.2008 №Ф-887 в зв`язку зі зміною виду кредитування, сторони домовились викласти умови кредитного договору у наступній редакції: Банк, на умовах, передбачених цим Договором, відкриває Позичальнику мультивалютну невідновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування:

1.1.1. - 16 173,22 долара США 22 цента. Кредитні кошти надаються на строк/термін з «24» липня 2008 року по «06» грудня 2010 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 15,8 % річних.

Позичальник у будь-якому випадку отримані, у межах встановленого п. 1.1.1 цього Договору ліміту, кредитні кошти зобов`язаний повернути не пізніше «06» грудня 2010 року.

1.1.2. - в сумі 0 (Нуль) доларів США. Кредитна лінія надається на строк/термін з «07» грудня 2010 року по «23» липня 2015 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 15,8 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи із - 20,8 % річних;

1.1.3. - в сумі 93 893 гривні 83 коп. Кредитна лінія надається на строк/термін з «06» грудня 2010 року по «23» липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 16,3 % річних. За користування кредитними коштами що не повернуті в терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи із - 21,3 % річних (а.с. 96-100).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 19.10.2020 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 49305,82 грн, яка складається з: 20813,48 грн - прострочений борг за кредитом; 28492,34 грн - прострочені відсотки за користування кредитом (а.с. 76-80).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором № Ф-887 від 24.07.2008 між ОСОБА_1 , Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та ОСОБА_2 укладений договір поруки № Ф-887/П від 24.07.2008, згідно умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № Ф-887 від 24.07.2008.

Відповідно до п.5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя (а.с. 102).

Крім того, судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості позивачем нарахована заборгованість по процентах у сумі 28492,34 грн за період з 06.12.2010 по 19.10.2020.

Висновок суду про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України є правильним та помилковими доводами апеляційної скарги не спростовується, оскільки відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Сторони погодили строк кредитування з 06.10.2010 до 23.07.2015 і внесення щомісячних платежів на погашення кредиту.

Судом у відповідності до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" правильно застосовано висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, при застосуванні таких норм права, зокрема, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18, про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12).

З огляду на наведене не заслуговує на увагу довід скарги про те, що сторони в договорі передбачали інший розмір процентів річних, яким є 21,3% річних, та кредитним договором передбачено їх сплату за період з дня одержання кредиту до дня його погашення (а не до дня закінчення терміну кредитування). Вказана позиція скаржника є власним тлумачення закону та судової практики Верховного Суду, на яку він посилається.

Що стосується доводів скарги в частині незгоди з рішенням суду про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , то вони також є помилковими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Сторони в договорі поруки №Ф-887 від 24.07.2008 погодили, зокрема, в п.5.1. та 5.2., що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, та якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання по кредитному договору №Ф-887 від 24.07.2008 не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, вказані умови договору поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України установлено саме цим договором.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

В даному випадку строки виконання зобов`язання за кредитним договором №Ф-887 від 24.07.2008 встановлено в додатку №2 до договору - таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, де передбачено щомісячне погашення кредиту та відсотків за його користування не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з поточного місяця після видачі першого внеску.

Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число робочого дня кожного звітного місяця.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У розрахунку заборгованості за кредитним договором №Ф-887 від 24.07.2008 року, наданому позивачем, відсутня інформація щодо погашення позичальником заборгованості за тілом кредиту, а остання сплата за процентами здійснена 06.02.2014 року в сумі 85,13 грн, при цьому заборгованість за кредитом та процентами не погашено повністю. Остаточний термін повернення кредиту 25.07.2015 року.

Встановивши, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя, оскільки до суду з позовом про стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника та поручителя позивач звернувся лише 30.06.2020 року, суд дійшов правильного висновку про те, що припинення поруки Відповідач-2 ОСОБА_2 та про необґрунтованість позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Посилання скаржника на застосування до виниклих спірних правовідносин позивача та Відповідач-2 положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про продовження строків, визначених у тому разі і ст. 559 ЦК України, на час дії карантину, не заслуговують на увагу, оскільки вказаним пунктом Прикінцеві та перехідні положення ЦК доповнено згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, а із позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся в червні 2020 року поза межами визначеного сторонами в договорі для кожного платежу 6-місячного строку.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі представника Легезіна Олексія Геннадійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 09 березня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови -27 липня 2021 року.

Судді: