Справа № 932/7256/20
Провадження № 2/932/3456/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Левчинській А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни, про визнання дій нотаріуса незаконними та визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За життя, а саме 06.09.2019 року, ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до якого, остання заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 . У лютому 2020 року, з метою набуття зазначеної вище спадщини, вона - ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Балтакса В. І., від якої їй стало відомо, що 14.02.2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. заведено спадкову справу щодо прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 на підставі невідомого заповіту, начебто складеного ОСОБА_3 09.09.2019 року .

Позивач зазначає, що, зважаючи на фактичні обставини смерті та передостанніх днів життя ОСОБА_3 , зокрема 09.09.2019 року, складення заповіту 09.09.2019 року не відповідає дійсності, адже 09.09.2019 року ОСОБА_3 з дому не відлучалася, також жоден нотаріус до неї не приїздив, нею не вчинялося жодної нотаріальної дії. Протягом усієї доби 09.09.2019 року та до самої смерті, яку було виявлено ІНФОРМАЦІЯ_1, вона - ОСОБА_4 перебувала поряд з ОСОБА_3 з метою її догляду та нікуди не відлучалася. Крім того, паспорт ОСОБА_3 станом на 09.09.2019 перебував у неї, що певною мірою унеможливлювало вчинення будь-яких нотаріальних дій. В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000521, зареєстрованому за її заявою за фактом неправомірних дій невідомих їх осіб щодо спадкового майна ОСОБА_3 , було з`ясовано, що начебто, 09.09.2019 року о 14:30, ОСОБА_3 було складено заповіт на невідомого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який ані до кола родичів, ані до кола знайомих ОСОБА_3 не входить.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. при посвідчені заповіту від 09.09.2019 року особа ОСОБА_3 встановлювалася за паспортом НОМЕР_2 , виданим Бабушкінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 10.09.2000 року, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, але при цьому, на фотокартці у паспорті НОМЕР_2 , який додано до заповіту від 09.09.2019 року на ім`я ОСОБА_2 , зображена не ОСОБА_3 . Відповідно до документально підтверджених відомостей Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_3. паспортом НОМЕР_2 не документувалася, за життя ОСОБА_3 мала паспорт серії НОМЕР_3 . Крім того, відповідно до Висновку експерта № 2073-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, встановлено, що рукописні записи «Заповіт прочитано» та « ОСОБА_5 » у заповіті ОСОБА_3 від 06.09.2019 року, що посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтаксою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 811 та рукописні записи «Прочитано мною особисто вголос і підписано власноручно» та « ОСОБА_3 » у заповіті ОСОБА_3 від 09.09.2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 620, виконані різними особами. Вказане за твердженням позивача свідчить про підроблення заповіту від 09.09.2019 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноградовою В. Ю.

Посилаючись на зазначене, позивач просить суд визнати незаконними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю. з посвідчення заповіту 09.09.2019 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнати недійсним заповіт, складений 09.09.2019 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 10.08.2020 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання.

09.09.2020 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю., в якому вона позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необгрунтованість.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та прийняття рішення на розсуд суду.

Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова В.Ю. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Згідно до ч.1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином.

У відповідності до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України з аповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1255 ЦК України передбачено, що нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Частиною 4 ст. 1257 ЦК України передбачено, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до частин 4-6 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

У разі наявності у нотаріуса сумнівів щодо поданих документів він може витребувати від цієї юридичної особи, державного реєстратора, податкових органів, інших органів, установ та фізичних осіб додаткові відомості або документи.

Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Статтею 45 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Відповідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат», н отаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Статтею 51 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, у разі виявлення під час вчинення нотаріальних дій порушення законодавства негайно повідомляє про це відповідні правоохоронні органи для вжиття необхідних заходів. Якщо справжність поданого документа викликає сумнів, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, вправі залишити цей документ і надіслати його до експертної установи (експерта) для проведення експертизи, оплата якої здійснюється в установленому законом порядку. У разі виявлення нотаріусом або посадовою особою, які вчиняють нотаріальні дії, що ними допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, зобов`язані повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

Згідно п. 1 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису осіб, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. Встановлення їх особи здійснюється за документами, визначеними Законом України "Про нотаріат".

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 13.09.2019 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1538.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За життя, а саме 06.09.2019 року ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до якого вона на випадок своєї смерті все своє майно (з усіма правами та обов`язками, які належать їй на момент складання заповіту та які будуть належати їй у майбутньому), де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй племінниці - ОСОБА_1 , яка є позивачем у даній справі. Зазначений заповіт посвідчено 06.09.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 811.

14.02.2020 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 .

При цьому позивачу стало відомо, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20.02.2020 року, про те, що 14.09.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. було заведено спадкову справу щодо прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 на підставі заповіту, складеного від імені ОСОБА_3 09.09.2019 року на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Як вбачається із копії спадкової справи №09/2019, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. після смерті ОСОБА_3 , яка була надана на запит суду з Державного нотаріального архіву, 14.09.2019 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Виноградової В.Ю. з заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 на підставі заповіту, посвідченого 09.09.2019 року приватним нотаріусом Виноградовою В.Ю. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Позивач, враховуючи фактичні обставини смерті та передостанніх днів життя ОСОБА_3 , зокрема 09.09.2019 року, будучі впевненою про неможливість складення ОСОБА_3 заповіту 09.09.2019 року, звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо спадкового майна ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з ЄРДР від 21.02.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2020 року за наслідками розгляду клопотання слідчого по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР під № 0000521, накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2020 року за наслідками розгляду клопотання слідчого по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР під № 0000521, зобов`язано керівника Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області надати прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, слідчому дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналу заповіту, складеного 09.09.2019 року від імені ОСОБА_3 та посвідченого 09.09.2019 року приватним нотаріусом Виноградовою В.Ю., а також усіх оригіналів документів, які стали підставою для укладення та посвідчення такого заповіту та містяться в спадковій справі, копії журналу вчинення нотаріальних дій зазначеного нотаріуса за 09.09.202019 року з можливістю їх вилучення. На виконання зазначених ухвал працівниками органів досудового слідства були складені відповідні Протокол тимчасового доступу до речей та документів від 03.04.2020 року та Протокол тимчасового доступу до речей та документів від 23.04.2020 року.

Згідно до листа Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 від 06.11.2020 року № 04/33-5916вих20, слідчим відділенням Шевченківського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000521 від 21.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.3 ст.15, ч.1 ст. 192 КК України, яке розпочато за заявою ОСОБА_1 та яке на теперішній час триває.

Під час досудового розслідування позивач, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, пояснила, що 09.09.2019 року ОСОБА_3 з дому не відлучалася, також жоден нотаріус до неї додому не приїздив, нею не вчинялося жодної нотаріальної дії. Протягом усієї доби 09.09.2019 року та до самої смерті, яку було виявлено ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач перебувала поряд з ОСОБА_3 з метою догляду останньої та нікуди не відлучалася. Крім того, паспорт ОСОБА_3 станом на 09.09.2019 року перебував у позивача, що унеможливлювало вчинення будь-яких нотаріальних дій, також зазначила, що ОСОБА_2 , на користь якого складено заповіт, ні до кола родичів, ні до кола знайомих ОСОБА_3 не входить.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. 09.09.2019 року було посвідчено за реєстровим номером в реєстрі № 620 заповіт від імені ОСОБА_3 , яким вона у разі своєї смерті призначила спадкоємцем всього свого майна, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Як зазначено в Заповіті, у зв`язку з хворобою, що ускладнює пересування ОСОБА_3 заповіт складено та посвідчено за місцем знаходження заповідача: АДРЕСА_1 .

При цьому встановлено та наданими доказами підтверджено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. при посвідчені заповіту від 09.09.2019 року особа заповідача ОСОБА_3 встановлювалася за паспортом НОМЕР_2 , виданим Бабушкінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 10.09.2000 року, що підтверджується копією цього паспорту, доданою до заповіту від 09.09.2019 року.

Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , копія якого долучена до заповіту від 09.09.2019 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , зображена на розміщеній у цьому паспорті фотокартці жінка відрізняється від зображення жінки на фотокартці, яка розміщена у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданому 14.10.1997 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, на ім`я ОСОБА_3 , копія якого додана до посвідченого приватним нотаріуса Балтакса І.В. заповіту від 06.09.2019 року, виданого на користь ОСОБА_4 та яким була працівниками правоохоронних органів встановлена особа померлої ОСОБА_3 відповідно до Висновку щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання від 11.09.2019 року.

Крім того, відповідно до листа Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 27.04.2020 року № 04/33-2175вих20 згідно обліків ГУДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 не документувалася; та зазначено, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 25.12.1997 року Ленінським РВ ДМУ УМВС України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно Висновку експерта від 20.05.2020 № 2073-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000521, складеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, рукописні записи «Заповіт прочитано» та « ОСОБА_5 » у заповіті ОСОБА_3 від 06.09.2019 року, що посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтаксою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 811, та рукописні записи «Прочитано мною особисто вголос і підписано власноручно» та « ОСОБА_3 » у заповіті ОСОБА_3 від 09.09.2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 620, - виконані різними особами.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини та Висновок експерта від 20.05.2020 № 2073-20, судом вбачається, що особа заповідача ОСОБА_3 при посвідчені заповіту від її імені нотаріусом Балтаксою В.І. і нотаріусом Виноградовою В.Ю. встановлювалася за різними паспортами громадянина України на ім`я ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , за яким встановлювалася особа заповідача приватним нотаріусом Виноградовою В.Ю., не документувалася.

Отже, суд вважає доведеним те, що заповіт, складений 09.09.2019 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 09.09.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., не містить підпису заповідача ОСОБА_3 , і своє волевиявлення щодо розпорядження належним майном на випадок своєї смерті ОСОБА_3 вчинила, склавши заповіт 06.09.2019 року, призначивши своїм спадкоємцем ОСОБА_4 і доказів протилежного суду відповідачами не надано.

Таким чином, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, складеного 09.09.2019 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., що відповідає приписам ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

З огляду на встановлені обставини посвідчення зазначеного заповіту, суд вважає такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю. з посвідчення заповіту 09.09.2019 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачами суду не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України".

Вищенаведені висновки містить і постанова Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі № 637/228/17 (провадження № 61-36198св18).

На підставі ст. 141 ЦК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., тобто по 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни, про визнання дій нотаріуса незаконними та визнання заповіту недійсним, - задовольнити.

Дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни з посвідчення заповіту 09 вересня 2019 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , визнати незаконними.

Заповіт, складений 09 вересня 2019 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , посвідчений 09 вересня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., - визнати недійсним.

Стягнути з приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева