ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6099/21 Справа № 177/11/20 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи- Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, Криворізький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року, яке постановлено суддею Суботіною С.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області повний текст судового рішення складено 05 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до суду, заінтересовані особи: Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, Криворізький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про оголошення особи померлою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 2007 по 2013 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від якого вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.05.2014 року її чоловіка ОСОБА_3 призвано на військову службу за мобілізацією, а у період з 07.06.2014 року по 31.08.2014року, у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь у антитерористичній операції на території Донецької області.

Відповідно до матеріалів службового розслідування проведеного у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 «солдат ОСОБА_3 вважається таким, що 31.08.2014 року, за обставин виходу з оточення в районі н.п. Іловайськ Донецької області зник безвісти.» та вважається зниклим без вісти по теперішній час. З указаного періоду, за місцем його проживання відсутні відомості про місце перебування.

Визнання ОСОБА_3 померлим необхідно позивачу, для реалізації права на частину спільної сумісної власності, отримання неповнолітнім ОСОБА_2 статусу члена сім`ї загиблого та отримання відповідних пільг.

.Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року залучено ОСОБА_2 в якості заінтересованої особи.

Рішенням Криволрізького районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 рокузаяву ОСОБА_1 задоволено.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (уродженця с. Червоне Криворізького району Дніпропетровської області), - оголошено померлим з дня набрання законної сили даним рішенням суду.

Не погоджуючись із рішенням суду, заінтересована особа ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні заяви.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що предметом експертизи був фрагмент ребра військовослужбовця № 644/л (акт розтину № 644/л від 04.09.2014 КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР»), але самого акту розтину № 644/л від 04.09.2014 в матеріалах справи не було, що в свою чергу ставить під сумнів зазначений висновок експерта №585 від 23.10.2018р. згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним сином загиблого в зоні АТО військовослужбовця акт розтину якого за № 644/л.

Судом не взято до уваги, що в матеріалах справи знаходиться належно засвідчена копія витягу з наказу командира в/ч польова пошта НОМЕР_2 від 24.06.2015 року №199 ( а.с.37) в якій зазначено, що солдат ОСОБА_3 перебуває у полоні, що свідчить про те, що ОСОБА_3 живий, тому згідно вимог ч. 2 ст. 46 ЦК України суд першої інстанції завчасно до спливу двох років від дня закінчення воєнних дій постановив рішення яким оголосив ОСОБА_3 померлим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача заінтересовану особу - ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Судом встановлено, що в період з 2007 року по 2013 рік заявник перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (т.1 а.с.7, 12)

Від шлюбних відносин у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до повідомлення військового комісара Криворізького районного військового комісаріату від 17.10.2014 року, ОСОБА_3 17.05.2014 року призвано на військову службу за мобілізацією. У період з 07.06.2014 року по 31.08.2014 року, у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , він брав безпосередню участь у антитерористичній операції на території Донецької області. За обставин виходу з оточення в районі н.п. Іловайськ Донецької області, 31.08.2014року ОСОБА_3 зник безвісти (т.1 а.с.15-18,58),

Згідно відповіді Штабу Антитерористичного центру при СБУ від 12.02.2020 року, ОСОБА_3 рахується безвісти зниклим в районі проведення АТО, інформація щодо його місцезнаходження відсутня (т.1 а.с.44).

У листі начальника кадрового центру Сухопутних військ Збройних сил України Ходот В. від 03.03.2020 року зазначено, що громадяни ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.08.2014 року рахується зниклим безвісті в районі м. Іловайськ Донецької області. У подальшому в районі зникнення безвісті ОСОБА_3 було виявлено залишки тіла невстановленої особи. За результатами ДНК тесту встановлено збіг ДНК знайдених залишків д ДНК родичів ОСОБА_3 .

На цей час кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України не має відомостей про те, що громадянин ОСОБА_3 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольій території з інших причин, виїхав за межі України. (т.1 а.с.85).

Відповідно до наказу командира В-Ч вольова пошта В2603 від 15.05.2015 призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців частини під час виходу з оточення в районі м. Іловайськ Донецької області (т.1 а.с.59)

Згідно акту службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців частини під час виходу з оточення в районі м. Іловайськ Донецької області та наказу від 16.07.2015 про результати розслідування за фактом безвісти відсутніх військовослужбовців частини під час виходу з оточення в районі м. Іловайськ Донецької області (т.1 а.с.60-62, 63), ОСОБА_3 вважається безвісти відсутнім з 29.08.2014 року.

Відомості про те, що ОСОБА_3 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин, виїхав за межі України у кадровому центрі Збройних сил України відсутні (т.1 а.с.85).

Згідно з листа начальника Військової служби правопорядку у Збройних силах України начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних сил України Дублян О.В. від 08.01.2015, за інформацією наданою Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України військовослужбовець ОСОБА_3 ,. після поранення 28.08.2014 року під час проведення антитерористичної операції був евакуйований до лікарні міста Старобешево, де також на той час проходили бойові дії. Розшукові заходи щодо встановлення місця знаходження військовослужбовця позитивних результатів не дали (т.1 а.с.171).

Відповідно до довідки КП «Криворізька центральна районна лікарня» Криворізької районної ради Дніпропетровської області № 367 від 25.02.2020 року, останнє звернення ОСОБА_3 до закладу охорони здоров`я відбулося 16.02.2008 року, у період з 2014 року по 2020 рік, ОСОБА_3 за медичною допомогою не звертався (т.1 а.с.46).

Згідно з довідки Державної прикордонної служби від 12.02.2020 року, ОСОБА_3 у період з 11.02.2015 року по 04.02.2020 року, державний кордон не перетинав (т.1 а.с.67).

В листі Криворізького РВП КПП ГУНП в Дніпропетровській області від 11.03.2020року зазначено, що 09.10.2014 року заведено оперативно-розшукову справу №20516009 відносно безвісти зниклого у зоні проведення АТО Донецької області ОСОБА_3 за заявою його брата ОСОБА_5 відомості внесено до ЄРДР № 0001006 за ч. 1 ст. 115 КК України Постановою заступника начальника СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі висновку генетичної експертизи КЗ «Дніпропетровське ОБ СМЕ» ДОР, 28.11.2018 року ОСОБА_3 визнано, як померлого, на підставі чого оперативно-розшукову справу закрито (т.1 а.с.77). ОСОБА_5 залучено як потерпілого (т.1 а.с.167-169).

Кримінальне провадження № 0001006 від 29.09.2014 року, перебувало в провадженні ВП № 1 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області (колишнє Нікольське ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області) та в 2019 році спрямовано до СВ ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях за підслідністю (т.2 а.с.32).

Згідно з листом Донецької обласної прокуратури від 25.09.2020 року кримінальне провадження № 0001006 від 29.09.2014 року об`єднано з кримінальним провадженням № 0001774 від 08.08.2014 року за фактом зникнення в зоні проведення АТО військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_3 , за ч. 3 ст. 258 КК України. Досудове розслідування здійснюється слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях(т.1 а.с.233).

Відповідно до висновку експерта № 585 судово-медичної експертизи впроведеної в рамках кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним сином загиблого в зоні АТО військовослужбовця № 644/л, з ймовірністю не менше 99,99967%, з урахуванням мутації в одному локусі не менше 99,67%. Також виявлено співпадіння гаплотипів загиблого в зоні АТО військовослужбовця № 644/л і ОСОБА_5 , що свідчить про належність досліджених осіб одному чоловічому роду (спадковість по чоловічій лінії) (т.1 а.с.109-113).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано жодних належних доказів, які б містили інформацію про відоме місце перебування ОСОБА_3 , у тому числі про те, що ОСОБА_3 на даний час протиправно позбавлений волі та перебуває у полоні.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду не наступні обставини.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлої може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Виняток встановлений у ч.2 ст.46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти, у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після сплину двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України.

Розглядаючи справу вказаної категорії, судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Таким чином, на підставі зібраних доказів встановлено, що ОСОБА_3 пропав безвісти у серпні 2014 року під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, а саме, під час виходу з оточення в районі населеного пункту Іловайськ Донецької області, тобто, за обставин, що загрожували йому смертю, до теперішнього часу відсутні відомості щодо місця його перебування, як за місцем постійного проживання ОСОБА_3 так і за місцем проходження служби В/Ч польова пошта НОМЕР_1 .

Колегія суддів ставить під сумнів доводи апеляційної скарги, про те,що в матеріалах справи знаходиться належно засвідчена копія витягу з наказу командира в/ч польова пошта НОМЕР_2 від 24.06.2015 року №199 про те, що ОСОБА_3 знахордиться у полоні, оскільки відповідно до висновку експерта № 585 судово-медичної експертизи від 23.10.2018 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним сином загиблого в зоні АТО військовослужбовця № 644/л, з ймовірністю не менше 99,99967%, з урахуванням мутації в одному локусі не менше 99,67%. Також виявлено співпадіння гаплотипів загиблого в зоні АТО військовослужбовця № 644/л і ОСОБА_5 , що свідчить про належність досліджених осіб одному чоловічому роду (спадковість по чоловічій лінії) (т.1 а.с.109-113). Крім того, відомості про те, що ОСОБА_3 живий чи перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин, виїхав за межі України у кадровому центрі Збройних сил України відсутні (т.1 а.с.85).

Частиною 4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням позивачем обставин справи та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається заявник у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_2 залишити без задоволення .

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: