ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1339/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8430/20 Категорія: 304090000 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лавріненка Євгенія Юрійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2021 року (повний текст судового рішення виготовлено 15 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що вони разом взяли в борг у нього 85000,00 грн. на 17 місяців, і зобов`язались повертати по 5000 грн. щомісяця, починаючи з березня 2019 року, про що написали розписку.

Свої зобов`язання в строк відповідачі не виконали, кошти не повернули, уникають з позивачем зустрічі, на телефонні дзвінки не відповідають.

Тому, позивач звернувся для вирішення спору в судовому порядку.

У позові просив стягнути з відповідачів солідарно 85000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 85000,00 грн. а також по 420,40 грн. судового збору з кожного.

Ухвалюючи рішення, суд вважав доведеним укладення між сторонами договору позики, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем ОСОБА_3 власноруч та підписаною обома відповідачами. Тому, суд вирішив стягнути неповернуті в добровільному порядку кошти на підставі розписки.

Рішення оскаржено в апеляційному порядку представником ОСОБА_1 адвокатом Лавріненком Є.Ю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розписка не підтверджує, що правочин було укладено між сторонами у письмовій формі. Суд не встановив справжню правову природу відносин, що склались між сторонами, у зв`язку з чим і була написана розписка. Отримані кошти були авансом за виконання будівельних робіт по спорудженню котеджу за замовленням позивача. У грудні 2018 року позивач повідомив, що зупиняє роботи з будівництва, а надані кошти в рахунок оплати робіт вимагав повернути. Таким чином, апелянт стверджує, що між сторонами існували трудові відносини, кошти відповідачі отримували не у борг, а в якості оплати праці.

Крім того, наявна в матеріалах справи розписка не містить істотних усіх умов договору позики (не вказаний позичкодавець, відсутнє посилання на факт та дату передачі коштів, не вказано мету складення документу, відсутні посилання на міру відповідальності, не дотримано письмову форму договору).

Посилаючись на такі доводи, апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до розписки від 21 грудня 2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області 15.06.2007 року та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області 20.08.2002 року, зобов`язуються віддати борг в сумі 85000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з березня місяця 2019 року 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно. Зазначено, що борг виплачується ОСОБА_2 (а.с.5).

Розписка написана власноруч ОСОБА_3 , підписана ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які відповідно до змісту розписки є боржниками. Борг виплачується ОСОБА_2 , а отже останній є кредитором.

Вказані обставини визнаються сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 16 січня 2019 року за результатами розгляду справи №464/3790/16.

Власноручним написанням розписки підтверджується факт визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 боргу перед позивачем ОСОБА_2 .

Факт написання боргової розписки відповідачами не заперечувався.

Факт отримання грошових коштів, хоча і заперечується відповідачами, однак підтверджується змістом боргової розписки.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Окрім того за змістом розписки встановлено строк повернення боргу та порядок погашення заборгованості, а саме: з березня місяця 2019 року 5000,00 (п`ять тисяч) гривень щомісячно.

За результатом дослідження та оцінки наявної в матеріалах справи копії розписки, встановлено, що вона містить усі необхідні істотні умови договору позики, всупереч твердженням апелянта. Посилання в апеляційній скарзі на відсутність зазначення у позиці (у формі розписки) позичкодавця, факту та дати передачі коштів, мети складення документу, міри відповідальності, не дотримання письмової форми договору - спростовуються змістом розписки, що міститься в матеріалах справи, а тому не беруться до уваги колегією суддів.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, встановивши невиконання відповідачами умов укладеного ними із позивачем договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного написання якої відповідачі не заперечують, неповернення суми боргу у встановлений у розписці строк, колегія суддів приходить до висновку про наявність у відповідачів невиконаних боргових зобов`язань перед позивачем, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не встановив дійсної правової природи розписки, яка не є позикою, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані. Зазначаючи, що між сторонами виникли відносини, пов`язані не з укладенням позики, а із трудових відносин, апелянт не надає жодних належних та достатніх доказів на підтвердження існування між сторонами трудових правовідносин або відносин, які виникають на підставі укладення іншого цивільно-правового договору (наприклад, підряду).

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність позову про наявність між сторонами зобов`язальних відносин з приводу укладення позики, оформленої розпискою.

Встановивши, що відповідачі не виконують в добровільному порядку обов`язки, передбачені змістом розписки, суд дійшов правильного висновку про примусове стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача суми позики 85000,00 грн. в межах позовних вимог.

Порушень закону не встановлено, а тому у задоволенні апеляційної скарги колегія суддів відмовляє.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лавріненка Євгенія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді