Дата документу 20.07.2021 Справа № 331/4353/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/4353/20 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/1720/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох відсотків річних.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначав, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року у справі № а/331/73/15 задоволено його позов та визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району щодо відмови у проведенні нарахування ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, суми невиплаченої частини щорічної разової допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 суми невиплаченої частини щорічної разової допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат.

ОСОБА_1 зазначав, що вищезазначена постанова набрала законної сили 16 жовтня 2015 року, проте, станом на день подання позову залишається не виконаю.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району на його користь нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 16 жовтня 2015 року по 13 листопада 2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року у справі № а/331/73/15 у загальній сумі 3287,60 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року провадження по справі закрито.

Роз`яснено заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Запорізького окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідач має грошове зобов`язання перед ним, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року у справі №2-а/331/73/15, що набрала законної сили. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних в трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово приймала правову позицію, що спір про застосування ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства (Постанови ВП ВС від 11 квітня 2018 року № 758/1303/15, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 19 червня 2019 року № 646/14523/15-ц).

У відзиві на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району зазначають, що цілком погоджуються із висновком суду першої інстанції, оскільки, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами в адміністративній справі № 2-а/331/73/15, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що позовні вимоги позивача до управління про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України, що заявлені у цій цивільній справі, підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, так як ще раніше між сторонами виник публічно-правовий спір щодо перерахунку та виплати заявнику у встановленому розмірі щорічної разової допомоги на оздоровлення, який раніше вже розглядався за правилами адміністративного судочинства, а з 15 грудин 2017 року юрисдикція спору щодо стягнення грошових сум на підставі ст. 625 ЦК України визначається за правовою природою правовідносин, які виникли між сторонами. Вказане узгоджується із останнім правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 лютого 2021 року у справі 520/17342/18, який с обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року у справі № 2-а/331/73/15 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району щодо відмови у проведенні нарахування ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, суми невиплаченої частини щорічної разової допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 суми невиплаченої частини щорічної разової допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат (а.с. 5-6).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року залишено без змін (а.с. 7).

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини між сторонами виникли з підстав невиконання постанови адміністративного суду.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 просив стягнути індекс інфляції та 3 % річних за прострочення виконання рішення суду у період з 16 жовтня 2015 року по 13 листопада 2020 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20).

Наслідки порушення предметної чи суб`єктної юрисдикції передбачено у пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цей спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому правильно закрив провадження у справі.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив й оцінив подані сторонами докази, правильно застосував норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року- без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: