Провадження № 2/742/860/21
Єдиний унікальний № 742/1361/21
23 липня 2021 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Бездідько В.М., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-
У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя та просить визнати за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач мотивує свої вимоги тим, що сторони з 21.03.2012 року перебували у шлюбі. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.02.2020 року шлюб розірвано. За час спільного проживання в шлюбі ними було придбано будинок та квартиру, спірне майно зареєстроване на дружину - відповідача.
Позивач в судове засідання не з`явилася, проте згідно заяви просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідач був повідомлений про судове засідання шляхом направлення судової повістки на останню відому адресу реєстрації та публікації оголошень на веб-порталі судової влади України, що визначено Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та узгоджується з приписами цивільного процесуального законодавства, що як наслідок свідчить, що відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.
В період з 21 березня 2012 року по 10.02.2020 рік сторони перебували в шлюбі. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.10, зворот).
Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.01.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С.М. відповідачем придбано 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26-27).
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.05.2015 року визнано укладеною мирову угоду, згідно якої ОСОБА_3 виділено у власність в натурі належні їй 1/2 частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна (а.с.11, зворот).
26.07.2016 року зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю. В., відповідачем придбана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.72-73).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).
У відповідності до положень ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним до шлюбу.
Згідно роз`яснень п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Згідно роз`яснень, викладених у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Окрім того, в ч.1 ст.369 ЦК України закріплено положення про те, що співвласники володіють і користуються майном, що є у спільній сумісній власності, спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 2 ст.369 ЦК України законодавець визначає порядок розпорядження сумісним майном. Воно має здійснюватися лише за згодою всіх співвласників, яка може бути виражена в будь-якій формі, встановленій ЦК для правочинів. Під розпорядженням необхідно розуміти як передачу в тимчасове користування інших осіб, так і відчуження його у власність інших осіб. Однак у випадках вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, згода співвласників на його вчинення має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена в порядку, встановленому нотаріальним законодавством.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 Постанови №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Таким чином, вказані вище спірні будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та квартира, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, а тому вона підлягає поділу між сторонами в рівних частинах.
Такий порядок поділу майна подружжя не буде порушувати права та інтереси сторін, оскільки не порушує принцип рівності часток сторін у спільній сумісній власності подружжя.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та визнані відповідачем, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
В зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3200,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 3200 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Чернігівського апеляційного суду або через Прилуцький міськрайонний суд.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 .
Головуючий суддя В.М.Бездідько