Номер провадження 2/237/149/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.21 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.,

при секретарі судового засідання Лахно Т.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: Державне підприємство «Укржитлосервіс» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям нежитлових приміщень,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: Державне підприємство «Укржитлосервіс» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям нежитлових приміщень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником нежилих приміщень групи приміщень № 51а (в літ. А) загальною площею 351,80 кв.м., що складає 76/100 частин від нежилих приміщень площею 465,50 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 . 14.11.2016 року належні позивачці нежитлові приміщення було затоплено гарячою водою через аварію на теплотрасі, яка забезпечує будинок гарячою водою, чим ОСОБА_2 було завдано матеріальні збитки у розмірі 192419,86 гривень. Комісією в складі представників Державного підприємства «Укржитлосервіс» було встановлено і зафіксовано в акті, що причиною залиття є порив на тепловій мережі ПАТ «Київенерго» РТМ «Печерськ» по вул. Банковій міста Києва.

Позивачка просить суд стягнути з ПАТ «Київенерго» на її користь відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 192419,86 гривень.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: Державне підприємство «Укржитлосервіс» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям нежитлових приміщень, передано до Мар`їнського районного суду Донецької області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Мар`їнським районним судом Донецької області ухвалою від 18.05.2020 року вищевказану цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надіслав суду клопотання про повернення позовної заяви до Печерського районного суду м. Києва або передання для об`єднання позовних вимог до Господарського суду Донецької області. Клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до договорів між Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» та КП «Київтеплоенерго» (яке з 01.05.2018 року є виконавцем послуг з постачання гарячої води та опалення замість ПАТ «Київенерго»), між Концерном та ПАТ «Київенерго», відповідач на території м. Києва ніяких дій самостійно не проводить. Крім того, позивач та третя сторона знаходяться на території м. Києва, а самостійно прибути до суду позивач не зможе.

Позивач також зазначає, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.11.2019 року № 905/1965/19 відкрито провадження у справі про банкрутство АТ «К.Енерго» (ПАТ «Київенерго»).

Дослідивши клопотання позивача, матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Тлумачення поняття «суд, встановлений законом» надає Європейський суд з прав людини (справа «Сокуренко і Стригун проти України») та зазначає, що таке поняття поширюється не тільки на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Таким чином, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, окрім іншого, дотримання судом усіх правил юрисдикції та підсудності.

Верховний Суд України у постанові від 23 січня 2019 року у справі за № 14-498цс18 визначає поняття судової юрисдикції як інституту права, покликаного розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Згідно ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виходячи з правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (суперечності, які виникають з порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у цивільних правовідносинах, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін, як правило, є фізична особа.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі № 905/1965/19 про банкрутство Акціонерного товариства «К.Енерго». Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Драліна А.В.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, до юрисдикції господарських судів відносяться справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям нежитлових приміщень. Стосовно відповідача ПАТ «Київенерго» (АТ «К.Енерго») відкрито провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства, справи про банкрутство розглядаються господарськими судами за місцезнаходженням боржника - юридичної особи, фізичної особи або фізичної особи - підприємця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

Стосовно клопотання позивача про повернення позовної заяви до Печерського районного суду м. Києва або передання для об`єднання позовних вимог до Господарського суду Донецької області, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 ЦПК, України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Київенерго» було прийнято судом до свого провадження після відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача, таким чином, у суду немає підстав для задоволення клопотання позивача.

При цьому, виходячи з аналізу положень ЦПК України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, ГПК України, суд приходить до висновку, що Мар`їнський районний суд Донецької області з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство щодо відповідача не є судом, повноважним згідно закону на вирішення спору між сторонами в порядку цивільного судочинства. Розгляд цієї справи за правилами цивільного судочинства призведе до порушення права сторін на справедливий судовий розгляд судом, встановленим законом та суперечить принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з цим суд звертає увагу, що, за положеннями ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У відповідності до ч. 2 статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 має право в порядку господарського судочинства звернутися із цим позовом до Господарського суду Донецької області.

Згідно норм ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі.

Оскільки в матеріалах справи відсутнє відповідне клопотання позивача, суд не має підстав для повернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 19, 255, 256, 258-261, 263 ЦПК України, ст.ст. 4, 20 ГПК України, ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про повернення позовної заяви до Печерського районного суду м. Києва або передання для об`єднання позовних вимог до Господарського суду Донецької області відмовити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: Державне підприємство «Укржитлосервіс» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям нежитлових приміщень закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даного позову належить до юрисдикції Господарського суду Донецької області.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.А. Сенаторов