Справа № 2-815/11
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2021 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання Зозулі В.Ю.,

представника заявника адвоката Сокольвяка О.С.,

державного виконавця Іскра О.С.,

представника стягувача Манько Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кюрчевої Анастасії Владиславівни про опис та арешт майна боржника від 19.03.2019 року,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кюрчевої А.В., мотивуючи свої вимоги тим, що 17 квітня 2019 року він отримав поштою постанову державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Кюрчевої A.B. про опис та арешт майна в рамках виконання виконавчих листів 2- 2000/11 та № 2 - 815/11, якою було описано та арештовано нерухоме майно, а саме, 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та призначено відповідальним зберігачем вказаного нерухомого майна ОСОБА_2 . Так в оскаржуваній постанові, 17 січня 2012 року та 17 вересня 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми позики у розмірі 158 754 гривні та на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» суми боргу 1 222 368, 26грн. В рамках виконання за даними виконавчими листами, як і в рамках виконання за іншими виконавчими листами, які були видані з 2012 року, зокрема, Бердянським міськрайонним судом Запорізької області іншим кредиторам, державними виконавцями вжебуло накладено арешт на все моє нерухоме майно ОСОБА_1 ,що може бути підтверджено матеріалами зведеного виконавчого провадження, що знаходиться у Бердянському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області. Таким чином, є необгрунтованим накладення арешту державним виконавцем на нерухоме майно, на яке вже накладеного арешт у рамках тогосамого виконавчого провадженняіншими державними виконавцями. Крім того, 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого банк здійснив видачу останній кредитних коштів в сумі 70 000 швейцарських франків. Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з іншої сторони, було укладено договір іпотеки, згідно умов якого предметом іпотеки виступила трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,6 кв.м., Va частина якої належить мені на праві приватної власності. При цьому, за даним договором ОСОБА_7 виступила майновим поручителем ОСОБА_3 . Вказана квартира використовується ОСОБА_7 як місце постійного проживання. При цьому, в неї у власності немає іншого нерухомого житлового майна. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійногопроживання позичальника/майнового поручителяабо є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться іншенерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, вищевказані норми Закону забороняють примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки. Винесення постанови про опис та арешт нерухомого майна є невід`ємною складовою такого стягнення. Відповідно, державний виконавець прийняв оскаржувану постанову у порушення зазначених норм Закону. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-781цс15, 30 вересня 2015 року № 6- 1825цс15 та 24 лютого 2016 року № 6-28898св15. Також, квартира знаходиться у спільній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та описати і арештувати частку у спільному майні співвласників можливотільки після виділу частки з майна. Інший співвласник спірної квартири - ОСОБА_7 заперечує проти виділу частки з вказаної квартири. Таким чином, спір має бути вирішений судом за окремим позовом кредитора, зокрема, ОСОБА_2 . При вирішенні даного спору ОСОБА_7 матиме можливість брати участь як сторона на засадах змагальності зі всіма правами та обов`язками, визначеними ЦПК України. В рамках розгляду даної справи, суд не має законних підстав для розглядупитання про визнання спірної квартири спільною власністю співвласників, їїподіл або визначення часток. Невмотивованим є призначення відповідальним зберігачем вказаного нерухомого майна ОСОБА_2 , з огляду на те, що стаття 58 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє визначення відповідальним зберігачем боржника, що у даному випадку є логічним, оскільки, зазначена квартира використовується мною як місце постійного проживання. Просить визнати неправомірною постанову державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Кюрчевої А.В. «про опис та арешт майна боржника», винесену 19 березня 2019 року та скасувати її. В судовому засіданні представник заявника адвокат Сокольвяк О.С. заяву підтримав, з підстав зазначених в скарзі, просив скаргу задовольнити. В сьогоднішнє засідання не з`явився, повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іскра О.С. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, просила відмовити в задоволенні скарги. Надала письмові заперечення. В сьогоднішнє засідання не з`явилася, в заяві від 02.07.2021 просила розглянути справу за їхї відсутності. Представник стягувача ОСОБА_8 , проти задоволення скарги зеперечував, надавши письмові заперечення. В сьогоднішнє засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання незявилася, повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника стягувача про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". 19.03.2019 року державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кюрчевою А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2000/11 від 18.09.2012р., виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія» ІФГ Капітал» суми боргу 1222368,26 грн., та виконавчого листа №2-815/11 від 117.01.2021р., виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми позики в розмірі 158754 грн., 3% від простроченої суми в розмірі 8241,98 грн., а також судовий збір 1581,64 грн.та витрат на ІТЗ судового розгляду 120 грн, а всього 168697,62 грн. накладено арешт та встановлена заборона відчуження на ј частини трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_2 (постанова ВП № 48297861 від 19.03.2019р.). Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Всі судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. У рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а також юридичних осіб, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду. Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Виконавче провадження розпочато за правилами Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV" Провиконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV), а з набранням чинності Законом Українивід 02 червня 2016 року №1404-VIII" Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавчі дії підлягали здійсненню відповідно до Закону № 1404-VIII. Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України" Провиконавче провадження", опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна. Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України "Провиконавче провадження" після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. За змістом статті 56 Закону України"Провиконавче провадження" у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Так, виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Під час учинення дій щодо опису та накладення арешту на майно боржника державним виконавцем було встановлено, що боржником рішення не виконано, в зв`язку з чим і було винесено відповідну постанову. Таким чином, державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кюрчева А.В. у виконавчому провадженні № 48297861 вчиняла дії , які спрямовані на виконання рішення суду відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, доводи скаржника не є обгрунтованими, оскільки на підтвердження зазначених обставин ним не надано будь-яких доказів, зокрема, чинне законодавство не містить заборони накладення державним виконавцем арешту з метою примусового виконання судового рішення, якщо є арешт на майно боржника за іншими виконавчами провадженнями. Посилання скаржника, на те, що державний виконавець прийняв постанову про арешт майна боржника у порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є обгрунтованими, оскільки у виконавчому провадженні № 48297861 в межах якого накладено арешт на 1/4 частину квартири, яка належить ОСОБА_1 стягувачем є ТОВ ІКІ ФІГ «Капітал» , який не є іпотекодержателем. Борг ОСОБА_1 перед ТОВ ІК ІФГ «Капітал» створився шляхом укладення ним поруки за підприємницький кредит сестри його жінки ОСОБА_3 в розмірі 1222368,26 грн., а не споживчий кредит. Згідно з п.3 ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо наявна письмова згода заставодержателя. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 , як зазначає заявник, постійно проживає у вищезазначеному будинку та не має у власності іншого нерухомого майна, а тому описуючи та арештовуючи майно боржника, державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та без порушень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитівв іноземній валюті". Так, Європейський суд з прав людини, вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"). Таким чином, ухвалюючи оскаржувану постанову, державний виконавець діяв в межах Закону та наданих йому повноважень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга не обґрунтована та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 18, 447-451, 453 ЦПК України, суд,

У х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кюрчевої Анастасії Владиславівни про опис та арешт майна боржника від 19.03.2019 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. М. Білоусова