Житомирський апеляційний суд
Справа №274/531/20 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 70 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Галацевич О.М.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Хуторної І.Ю.,

у цивільній справі №274/531/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати частини аліментів та від сплати штрафу,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом та просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 45 529 грн, дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 37322 грн., а також від сплати штрафу за заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 18 661 грн, дочки ОСОБА_6 - у розмірі 21 264, 50 грн. відповідно до постанов Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ від 18.12.2019.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати частини аліментів та від сплати штрафу залишено без розгляду через повторну неявку в судове засідання позивача.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Висновки суду, на думку апелянта, є помилковими, оскільки станом на дату винесення спірної ухвали - 24.12.2020, він знаходився з дружиною в Києві, якій в цей день робили операцію. Суд не звернув уваги на такі причини, які вважає поважними, а також на ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, що набрав законної сили 02.04.2020. Під час дії карантину строки, визначенні ст.185 ЦПК України, а також щодо залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви продовжуються на строк дії такого карантину. Відтак вважає, що судом першої інстанції, проігноровано норми зазначеного Закону, чим порушено його право на судовий захист. Крім того, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд не звернув уваги на те, що 24.12.2020 він подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням за межами області по причині операції дружини.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, не з`явився у судові засідання, призначені на 03.11.2020 та 24.12.2020 і не надіслав заяви до суду про розгляд справи за його відсутністю, а тому не вбачає можливим розгляд справи за відсутності позивача та відсутні законні підстави для відкладення розгляду справи.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.5 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

За змістом зазначених вище норм, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної /двічі поспіль/ неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі відкрито згідно ухвали суду від 23.03.2020 та справу призначено до розгляду у загальному порядку з викликом сторін.

Після надходження справи №274/531/20 в провадження судді Хуторної І.Ю. справа призначалась до розгляду в судові засідання на 21.04.2020, 05.06.2020, 25.08.2020, 01.09.2020, 10.09.2020, 03.11.2020 та 24.12.2020, про що повідомлялися учасники розгляду справи.

Позивач не з`явився у судові засідання, призначені на 03.11.2020 та 24.12.2020 і не надіслав заяви до суду про розгляд справи за його відсутністю, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, що стверджується особистими підписами його та його матері у відповідних рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 68,73).

Так, не прибувши в судове засідання 03.11.2020, представник позивача ОСОБА_7 подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що м.Житомир з 02.11.2020 по 31.12.2020 віднесено до червоного рівня епідемічної небезпеки, а приїзд до Бердичівського міськрайонного суду ускладенний територіальною віддаленістю та встановленим карантином у зв`язку із захворюванням населення на короноваріс, а також враховуючи позицію Верховного Суду щодо обмеження відвідування громадянами приміщень судових засідань на час карантину (а.с.69).

Не прибувши в судове засіданні 24.12.2020, позивач подав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з операцією його дружини в м.Києві і просив долучити докази до матеріалів справи про її проведення та вартості лікування (а.с.76-90).

Як вбачається з випискок із медичних карток Київської міської клінічної офтольмологічної лікарні «Центр мікрохрургії ока» стаціонарного хворого №8475 та №8656 ОСОБА_8 , остання пербувала на стаціонарному лікуванні у відділенні №6 з 14.12.2020 по 16.12.2020 та з 22.12.2020 по 23.12.2020 (а.с.78, 84). Тобто на час розгляду справи, зокрема, 24 грудня 2020 року дружині ОСОБА_1 вже проведені операції та вона була виписана.

Залишаючи позов без розгляду, судом враховано, що Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію у постановах від 18.12.2019 у справі №9901/949/18 (провадження №11-1179заі19) та від 27.05.2020 у справі №9901/11/19 (провадження №11-122заі20) про те, що загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Правила встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі№ 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18.

Безпісдтавними є посилання апелянта на норми ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, оскільки останні не вирішують питання залишення позову без розгляду.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про достатність законних підстав для залишення позову без розгляду, зазначивши в оскаржуваній ухвалі про неможливість розгляду справи за відсутності позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367,368,372,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складено 25.03.2021 року.