Справа № 755/2133/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Ганжа Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди,-

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В судовому засіданні сторони та представник позивача ОСОБА_2 просять затвердити мирову угоду.

Суд, вислухавши клопотання учасників справи, вивчивши мирову угоду та дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Відповідно позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача суму неустойки (пені) заборгованості по аліментам за період з 03.07.2006 року до 12.05.2019 року у розмірі 228 266,72 грн., згідно невиконання відповідачем рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2006 року по справі № 2-2244/1 про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 03.07.2006 року до досягнення дитиною повноліття.

За умовами мирової угоди сторони дійшли згоди, що позивач отримує у власність нерухоме майно відповідача в рахунок заборгованості зі сплати аліментів в сумі 228 266,72 грн. та неустойки (пені) по аліментам в розмірі 228 266,72 грн., а всього - 456 533,44 грн. Відповідач згоден передати своє право власності на нерухоме майно, яке переходить у особисту приватну власність позивача, а саме: майнові права на ј частину жилого будинку жилою площею 69,1 кв.м. з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, а саме: сарай, вбиральня, навіс, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зобов`язується після набрання законної сили ухвалою про затвердження мирової угоди укласти з позивачем договір відчуження на ј частину вказаного нерухомого майна на користь позивача. Позивач відмовляється від своїх позовних вимог до відповідача, викладених в позовній заяві.

Відповідно до частини 1 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Разом з тим, за нормою частини 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі, або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

В обґрунтування вимог сторони посилаються на досягнуту між ними домовленість про передачу позивачу відповідачем у власність належну йому ј частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок сплати заборгованості по аліментам та пені.

Разом з тим, змістом заявлених вимог є стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів.

Відповідно частин 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно передбачено нормою ст. 190 Сімейного кодексу України.

Зокрема, за приписами частин 1, 2 ст. 190 СК України визначено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

Дитина сторін по справі на утримання якої стягувались аліменти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час розгляду спору є повнолітня.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, оскільки передача у власність позивачу нерухомого майна з приводу якого укладена мирова угода не є та не може бути предметом спору у даній справі, а також враховуючи те, що вищевказана мирова угода стосується інтересів третіх осіб, які не беруть участі у справі, у визнанні мирової угоди слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 207, 260, 261 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

У затвердженні мирової угоди від 17 березня 2021 року, укладеної між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 22 березня 2021 року.

Суддя