КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/4491/2021 Головуючий у 1-й інстанції: Бондаренко О.В.
357/7564/19 Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

18 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі судді Чобіток А.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 грудня 2020 року в справі за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Пролісок», Фермерського господарства «ДАРИ ЛАНІВ», державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсними договорів оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі , -

у с т а н о в и в:

У липні 2019 року ПП «Сидори» звернулось до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, у якому, уточнивши 28.02.2020 року позовні вимоги просило:

визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 22С від 10.12.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Пролісок», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0116 загальною площею 1,605 га;

визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 22С від 10.12.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Дари Ланів», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0115 загальною площею 1,605 га;

скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0116 загальною площею 1,605 га, індексний номер: 44604214 від 14.12.2018 09:08:14 та припинити право оренди Фермерського господарства «Пролісок» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0116 загальною площею 1,605 га, що виникло на підставі Договору оренди землі № 22С від 10.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Пролісок»;

скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0115 загальною площею 1,605 га, індексний номер: 44603989 від 14.12.2018 09:02:23 та припинити право оренди Фермерського господарства «Дари Ланів» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0115 загальною площею 1,605 га, що виникло на підставі Договору оренди землі № 22С від 10.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Пролісок»;

витребувати із незаконного володіння та користування Фермерським господарством «Пролісок» на користь Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0116 загальною площею 1,605 га, розташовану у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області;

витребувати із незаконного володіння та користування Фермерським господарством «Дари Ланів» на користь Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» земельну ділянку з кадастровим номером:04:010:0115 загальною площею 1,605 га, розташовану у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області;

внести зміни до договору оренди землі № б/н від 08.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2020 року позов ПП «Сидори» залишено без задоволення.

Не погодившись з указаним рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, яка ухвалою суду апеляційної інстанції від 05.02.2021 року залишена без руху, оскільки вона не в повному обсязі оплачена судовим збором. Роз`яснено заявнику, що він повинен сплатити судовий збір за п`ять вимог немайнового характеру в розмірі 14 407,50 грн., а також сплатити судовий збір за дві вимоги майнового характеру, визначивши ціну позову відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, яка повинна відповідати дійсній вартості спірного майна (звіт експертної грошової оцінки), надавши відповідні докази та доплатити судовий збір за кожну з двох вимог майнового характеру з розрахунку 150 %ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (1,5 % від ціни позову, але не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), врахувавши залишок сплаченого ним збору за вимоги немайнового характеру. Оскільки позивачем сплачено 17 289,00 грн. судового збору, то його залишок з вирахуванням судового збору за вимоги немайнового характеру в розмірі 14 407 грн. 50 коп., становить 2 881,50 грн..

24.02.2021 року від представника заявника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, яка фактично є незгодою останнього з ухвалою суду апеляційної інстанції від 05.02.2021 року. Так, у вказаній заяві представник позивача зазначає, що в разі якщо суд не погоджується із визначеною позивачем вартістю спірних земельних ділянок, яка ним визначена на основі нормативно-грошової їх оцінки, то відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, суд має самостійно визначити попередній розмір судового збору та впродовж розгляду справи встановити дійсну вартість майна. Крім того, вартість спірного майна й розмір судового збору, що були визначені позивачем у позові, були прийняті судом першої інстанції і суд апеляційної інстанції вже має перевірити виключно правильність розрахунку ставки судового збору, здійсненого на базі уже погодженої під час розгляду справи суми. Ані ЦПК України, ані Закон України «Про судовий збір» не містять вимоги про визначення вартості земельних ділянок шляхом проведення експертної грошової оцінки для цілей сплати судового збору. Зазначає, що позивач позбавлений можливості виступити замовником експертної грошової оцінки земельних ділянок, оскільки вони вибули із його законного володіння та користування та наразі перебувають у інших осіб, а тому позивач фізично не в змозі забезпечити доступ до майна відповідно до ст. 11 Закону №2658-ІІІ. Отже, суд апеляційної інстанції має відкрити апеляційне провадження за апеляційними скаргами ПОСП «Сидори» з урахуванням тих ціни позову та суми судового збору, які об`єктивно зміг визначити позивач під час звернення до суду з позовом на основі доступних йому відомостей про вартість спірних земельних ділянок, або відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України має попередньо визначити розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем, і на виконання вимог ч. 2 ст. 185 ЦПК України зазначити точну суму судового збору, яку необхідно доплатити позивачу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв`язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (справа "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95).

Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 12 ЦПК України однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Підпунктом 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», визначено, що за подання апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір справляється у розмірі 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Судом апеляційної інстанції установлено, що заявник в повному обсязі оскаржує рішення суду першої інстанції від 02.12.2020 року, яким відмовлено в задоволенні п`яти позовних вимог ПОСП «Сидори» немайнового характеру та двох вимог майнового характеру ( витребування двох земельних ділянок).

Установлено, що ціна позову позивачем визначалась, виходячи із нормативно грошової оцінки спірного майна (земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0116 та :04:010:0115 ), хоча відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

При цьому, згідно із ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» з метою визначення вартості об`єкта оцінки та прав на них проводиться експертна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, фактично ні матеріали справи, ні рішення суду першої інстанції, ні апеляційна скарга не містять відомостей щодо дійсної ціни позовустаном на день подання позову до суду, яка повинна була бути визначена відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України з урахуванням норм ст. 5 Закону України «Про оцінку земель».

З огляду на викладене, ухвалою від 05.02.2021 року, судом апеляційної інстанції роз`яснено заявнику необхідність визначити ціну позову за дві вимоги майнового характеру ( витребування майна) відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та сплатити судовий збір за дві вимоги майнового характеру з розрахунку 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (1,5 % від ціни позову, але не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), врахувавши залишок сплаченого ним збору за вимоги немайнового характеру, який становить 2 881,50 грн. (позивачем сплачено 17 289,00 грн. судового збору вирахувано судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 14 407 грн. 50 коп.).

На думку суду апеляційної інстанції, при відсутності в матеріалах справи відомостей щодо ціни позову, при оскарженні рішення суду, необхідність її визначення для правильного розрахунку суми судового збору покладається на особу, яка оскаржує рішення суду та на даній стадії застосуванню ч. 2 ст. 176 ЦПК України не підлягає.

Указаної практики притримується і Верховний Суд в ухвалах від 12.08.2020 року в справі №199/384/19, від 22.12.2020 року в справі №359/9716/16, від 24.12.2020 року в справі №334/4220/18.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судом не встановлювалась та обставина, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, а лише зазначалось про помилковість її визначення на підставі нормативно грошової оцінки спірного майна. При цьому судом вказано яким чином визначається вартість спірного майна відповідно до ст. 5Закону України «Про оцінку земель» та з огляду на заявлені позивачем вимоги - витребування майна, надано строк на усунення недоліків.

Матеріалами справи спростовуються доводи позивача про те, що позивач позбавлений можливості виступити замовником експертної грошової оцінки земельних ділянок, оскільки при поданні позову саме позивачем додано копії правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки з усіма їх технічними характеристиками. Доказів того, що на підставі вказаних документів неможливо здійснити грошову експертну оцінку спірного майна, позивачем не надано.

Зважаючи на вказану вище практику Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не може погодитись також і з доводами заявника щодо правильності розрахунку суми судового збору, виходячи з сум судового збору, які прийняті судом першої інстанції, оскільки вони не відповідають підпункту 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», яким визначено, що за подання апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір справляється у розмірі 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не визначена та/або прийнята судом першої інстанції.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на те, що ним також неправильно сплачено та обчислено судовий збір, якщо навіть обчислювати його за вимоги майнового характеру на підставі нормативно грошової оцінки спірного майна. Так, зважаючи на вартість спірного майна, визначеного на підставі нормативно грошової оцінки - 54 211,42 грн. кожна земельна ділянка, сплаті за вказані вимоги судового збору підлягала по 1921,00 грн. за кожну вимогу майнового характеру (не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява подається до суду ( січень 2019 року -1921,00 грн.), тобто 3842,00 грн. (1921х2), а до суду апеляційної інстанції - 5763,00 грн. (3842х150%).

Оскільки за п`ять вимог немайнового характеру судовий збір підлягав сплаті у загальному розмірі 9 605 грн. 00 коп., а до суду апеляційної інстанції 14 407 грн. 50 коп. (9605х150%), то загалом до суду апеляційної інстанції підлягало сплаті 20 170,50 грн.(5763+14407,50). Проте позивачем сплачено лише 17 289,00 грн..

Отже, на даний час недоліки апеляційної скарги, про які вказано в ухвалі суду від 05.02.2021 року у визначений судом строк, не виконано.

За таких обставин апеляційна скарга Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2020 року підлягає визнанню неподаною та поверненню відповідачу відповідно до ст. 185 ЦПК України.

У даній справі, судом першої інстанції 16.12.2020 року було ухвалено додаткове рішення про судові витрати, на яке позивачем також подано апеляційну скаргу.

Зважаючи на ту обставину, що додаткове рішення у справі є невід`ємною частиною рішення по суті позовних вимог, то поверненню підлягає і апеляційна скарга позивача на додаткове рішення, оскільки повернення апеляційної скарги на рішення суду по суті позовних вимог виключає можливість відкриття апеляційного провадження на додаткове рішення.

Роз`яснити, що повернення апеляційних скарг не перешкоджає повторному зверненню із ними до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарг з одночасним поданням заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважних причин, підтверджених належними доказами, невиконання ухвали суду апеляційної інстанції від 05.02.2021 року у визначений судом строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 грудня 2020 року в даній справі - визнати неподаними та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: А.О. Чобіток