РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/2653/18

Провадження № 22-ц/4815/120/21

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Бердій М.А.

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання:

за участю: Рудика С.Ю., Коцюбинська О.Ю., Бойков О.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 таПриватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення моральної шкоди завданої каліцтвом,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 06 грудня 2016 року о 16 год. 35 хв. при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму - відмороження правої гомілки І-ІІ-ІІІ ст..

09 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 направив на адресу відповідача заяву про відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом в розмірі 600 000 грн.

Згідно листа ПрАТ «Рівнеазот» №716 від 26.02.2018 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що причиною настання нещасного випадку, який стався з ним 06 грудня 2016 року є розрив гнучкого гумового рукава 38x54 через неякісне його виготовлення виробником АО «Кварт», Росія, тому даний факт свідчить про відсутність вини підприємства в настанні нещасного випадку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану трудовим каліцтвом в розмірі 150 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що стягнута судом першої інстанції сума моральної шкоди не є співрозмірною з завданими фізичними стражданнями, які він зазнав внаслідок нещасного випадку, оскільки отримана травма відносить до тяжких, а не легких.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ПАТ «Рівнеазот» подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, судом першої інстанції не встановлено з посиланням на конкретні докази у матеріалах справи самого факту наявності моральної шкоди та не враховано безповоротну грошову допомогу, яку компенсував відповідач у 2017 року в розмірі 30000 грн.

Крім того, зазначив, що тяжкі наслідки настали з вини позивача, оскільки ОСОБА_1 нехтуючи та порушуючи передбачені інструкцією «Шкідливі речовини, які використовуються на підприємстві» обробив уражену ділянку шкіри засобом від опіків «Пантенол».

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник ПАТ «Рівнеазот» зазначає, що посилання апеляційної скарги на ст. 153 КЗпП не заслуговують на увагу, оскільки підприємство забезпечило позивача усіма засобами індивідуального захисту, спецодягом та спецвзуттям, який останні не вважав за потрібне використовувати під час виконання робіт, тобто з боку підприємства не було порушено ніяких прав та інтересів працівника.

Крім того, ОСОБА_1 , після ураження розчином аміаку не виконав вимоги інструкції «Шкідливі речовини, які використовуються на підприємстві» №389-ВОП та не провів дезактивацію шляхом промивання великою кількістю рідини у ванні самодопомоги, натомість самостійно обробив уражену ділянку шкіри засобом від опіків «Пантенол».

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Рівнеазот», представник ОСОБА_1 зазначає, що гумовий рукав, який використовувався для приєднання до залізничних цистерн для зливу рідкого аміаку розривався неодноразово, про що було відомо керівництву підприємства, однак керівництво не здійснювало його заміну, тобто нещасний випадок стався в результаті недбальства відповідача.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2016 року о 16 год. 35 хв. при виконанні трудових обов`язків апаратника, підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції 5-го розряду дільниці виробництва аміачної води і розділення повітря, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого, він отримав виробничу травму - відмороження правої гомілки І-ІІ-ІІІ ст., ранній реактивний період.

Комісією ПАТ «Рівнеазот» проведено розслідування нещасного випадку, що стався 06 грудня 2016 року о 16 год. 35 хв. на ПАТ «Рівнеазот», на естакаді наливу (зливу) рідкого аміаку в залізничні цистерни Е-1 кор.308 цеху Аміак-1, з потерпілим ОСОБА_1 за результатами якого складено акт від 09 грудня 2016 року форми Н-5. та акт №3 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

Із акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №3 від 09 грудня 2016 року форми Н-1 вбачається, що основною причиною настання нещасного випадку є технічна причина, конструктивні недоліки, недостатня надійність, розрив гнучкого гумового рукава через неякісне виготовлення, а в даному випадку не герметичність внутрішньої гумової оболонки.

Згідно п.п.6.3.1 п.6.3 акту розслідування нещасного випадку форми Н-5, немає відомостей про осіб, в тому числі потерпілого, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, перелік порушень вимог законодавства про охорону праці, посадових інструкцій.

ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» POP з 07 грудня 2016 року по 09 січня 2017 року з діагнозом комбінована травма правої гомілки та гомілково-ступневого суглобу: відмороження правої гомілки І-ІІ ст., хімічний опік правої гомілки (аміак) та гомілково-ступневого суглобу І-ІІ-ПІ ст.2% поверхні тіла, хімічний опік кон`юнктиви і рогівки обох очей І-ІІ ст. Отримана травма відноситься до легких.

Відповідно до довідок МСЕК серії АБ №0001454 та серії АВ №0752508 від 19 липня 2017 року при первинному огляді, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% та ІІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, з ураженням опорно-рухового апарату з 17 липня 2017 року. Дата переогляду липень 2018 року.

Згідно довідки МСЕК серії АБ №0031407 від 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 30 % з 23 січня 2020 року. Дата переогляду січень 2021 року.

Відповідно до довідки МСЕК 12ААБ №807550 від 10.02.2021 року, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності та втрати працездатності в розмірі 30 відсотків.

09 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 направив на адресу відповідача заяву про відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом в розмірі 600 000 грн.

ПрАТ «Рівнеазот» листом №716 від 26.02.2018 року, заперечив вину підприємства в настанні нещасного випадку.

Як вбачається з довідки ПрАТ «Рівнеазот» №1344 від 11 квітня 2018 року ОСОБА_1 у лютому 2017 року була надана матеріальна допомога в сумі 30 000 грн., яка після утримання передбачених діючим законодавством податків була виплачена в сумі 24 150 грн.

Згідно висновку експерта №14 від 29 січня 2020 року, ОСОБА_1 був уражений водним розчином аміаку на виробництві 06 грудня 2016 року близько 16 год. 30 хв. І йому було виставлено діагноз «Комбінована травма правої гомілки і гомілково-ступневого суглобу, відмороження правої гомілки І-ІІ ст., хімічний опік правої гомілки (аміак) та гомілково- ступневого суглобу І-ІІ-ІІІ ступеня 2% поверхні тіла, хімічний опік конюктиви і рогівки обох очей І-ІІ ст.

Відмічені наслідки виробничої травми (контакт з аміаком), на думку експертної комісії перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з неправильним наданням йому медичної допомоги, зволіканням із зверненням у спеціалізований лікувальний закладі, як наслідок, довготривала дія аміаку на шкіру потерпілого протягом 18 годин, що і призвело до некротичного її ураження. При умові надання медичної допомоги у відповідності з діючими інструкціями та негайної доставки потерпілого ОСОБА_1 в лікувальний заклад (бригадою швидкої чи транспортом підприємства), найбільш ймовірно, що вказаних наслідків можна було б уникнути.

Відповідно до ч.4 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці.

Згідно статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

У частині першій статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Такі складові підстави для відповідальності ПАТ «Рівнеазот» знайшли своє підтвердження по справі. Доведені факт ушкодження здоров`я позивача, не забезпечення відповідачем належних умов його праці, зокрема технічна справність рукава розливу аміаку, з яким працював ОСОБА_1 та причинний зв`язок між цими обставинами і вина підприємства.

Посилання представників товариства на відсутність їх вини в спричиненні шкоди ОСОБА_1 не заслуговують на увагу з огляду на норму ст.1187 ЦК України, оскільки діяльність відповідача пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки, зокрема з використанням хімічних речовин від яких травмувався позивач. Умислу з його сторони на таке травмування не встановлено, а розрив гнучкого гумового рукава для зливу аміаку не є непереборною силою.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 30 %, ІІІ групи інвалідності, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн..

Доводи апеляційної скарги відповідача, що суд першої інстанції не належним чином дослідив підстави заявленого позову, глибину і тривалість страждань позивача, не виконання вимог інструкцій, суті негативних наслідків, що сталися в його житті через отримання професійного захворювання, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано їх спростував.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки негативні наслідки настали не без участі самого позивача, який недотримався рекомендацій передбачених інструкцією «Шкідливі речовини, які використовуються на підприємстві», не провів дезактивацію ураженої ділянки шкіри шляхом промивання великою кількістю рідини у ванні самодопомоги, натомість самостійно обробив її засобом від опіків «Пантенол».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 таПриватного акціонерного товариства «Рівнеазот» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків