ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

судді: Демченко Е.Л., Макаров М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви (а.с. 2-9).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено в повному обсязі (а.с. 36-37).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає дану ухвалу незаконною, необгрунтованою, невмотивованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права (а.с. 40-43).

ОСОБА_2 скористався свої правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2020 рокув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції відмовляючи у забезпеченні позову виходив з того, що ОСОБА_1 не надала належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. Дані обставини свідчать про те, що заявником не доведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову вплине на права та інтереси заявника, а також, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про поділ майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, в якій просила накласти арешт та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо наступного нерухомого та рухомого майна: об`єкт нежитлової нерухомості, комора, загальною площею 3,5 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101; об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлове приміщення (гараж) на 1 поверсі житлового будинку літ. А-12, загальною площею 20,2 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 101; транспортний засіб - тип причіп, марка УВН 810080 д.н. НОМЕР_1 ; транспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA марка 4RUNNER 4.0 I TRD OFF- НОМЕР_2 , номер кузова VIN НОМЕР_3 .

В обґрунтування заяви зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 починаючи з 14 лютого 2009 року. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано нерухоме та рухоме майно: квартира загальною площею 68.0 м2, житловою площею 37,9 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , квартира загальною площею 68.0 м2, житловою площею 35,5 м2, розташована за адресою АДРЕСА_4 ; об`єкт нежитлової нерухомості, комора, загальною площею 3,5 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт нежитлової нерухомості - гараж на 1 поверсі житлового будинку літ. А-12 загальною площею 20,2 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , транспортний засіб - тип причіп, марка УВН 810080 д.н. НОМЕР_1 ; транспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA марка 4RUNNER 4.0 I TRD OFF- НОМЕР_2 , номер кузова VIN НОМЕР_3 . Відповідач вважає, що все майно щодо якого він вказаний титульним володільцем у правовстановлюючих документах належить лише йому, у зв`язку із чим у позивача є побоювання, що нерухоме та рухоме майно буде ним відчужене без її згоди та вона не отримає у власність належну їй частку у спільному майні (а.с. 2-9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Доводи скарги щодо суті майбутніх позовних вимог, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Доводи скарги стосовно того, що ОСОБА_2 без її згоди 19.05.2020 року продав автомобіль, колегія суддів не бере до уваги, оскільки продаж автомобіля був здійснений під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду стосовно того, що заявник жодним чином не обґрунтував та не довів ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона має намір звернутись до суду.

Також, заявником не надано доказів на підтвердження виконання вимог ч. 4 ст. 152 ЦПК України, а саме: доказів звернення у десяти денний строк до суду з позовом в забезпечення якого було подано дану заяву. Крім того, як видно з сайту судової влади Нечаєва В.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя лише 03 березня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального законодавства, тобто постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров