справа № 489/6440/20 провадження №2/489/858/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з повнолітньої дочки на утримання непрацездатної матері

встановив:

В грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є самотньою жінкою похилого віку, не працює, є пенсіонеркою та інвалідом ІІ групи, хворіє на бронхіальну астму, за станом здоров`я працювати не може, отримує пенсію у розмірі 2104,55 грн. на місяць. Практично вся пенсія витрачається на оплату комунальних послуг, а також щомісяця вона витрачає на ліки від 800 до 1000 гривень Інших джерел доходів не має, а тому її матеріальне становище є вкрай нужденним.

Також позивач зазначила, що має двох дітей. Її син - ОСОБА_3 добровільно щомісяця надає матері матеріальну допомогу в розмірі 1500,00 грн. Донька - ОСОБА_2 матеріальну допомогу добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює майстером-перукарем та є фізичною особою-підприємцем з щомісячним заробітком близько 20000,00 грн.

Самостійно позивач не в змозі забезпечити себе на належному рівні, тому є необхідність в стягненні аліментів.

14.01.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що її майновий стан не дозволяє надавати матеріальну допомогу своїй матері, так як на утриманні відповідача знаходяться малолітні діти, які також потребують матеріального утримання і забезпечення. Так, до складу її сім`ї входить, крім неї, двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та на яку вона отримує аліменти, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який хоч і проживає з батьком, але витрати на його утримання вона здійснює разом з його батьком порівну. Також зазначила, що її фінансовий стан суттєво погіршився в період карантину. Відповідач, в свою чергу, за можливості допомагала матері при закупівлі харчів, ліків, будівельних матеріалів для ванної кімнати в квартирі, яка хоч і належить їй на праві власності, проте фактично в ній проживає позивач у справі.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 наполягала, що за період карантину в неї також погіршився майновий стан, вона втратила можливість заробітку на території іншої держави, проте на відміну від відповідача вона є самотньою, літньою непрацездатною людиною, інвалідом ІІ групи та не може забезпечити себе матеріально. Посилаючись на обґрунтованість позовних вимог та відсутність належних доказів, наданих відповідачем, щодо неможливості сплати позивачу аліментів, просила задовольнити позов.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю відповідача, пенсіонером та інвалідом другої групи (непрацездатною), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 07.05.2014 та довідкою до акту серії МСЕ-056 № 013790 від 07.03.2006.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є пенсіонером, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги від дітей, з яких син добровільно надає їй допомогу, а відповідач таку допомогу надавати відмовляється.

Згідно довідки про доходи, пенсія позивача за період з січня по квітень 2020 року становила 2000,00 грн., а з травня 2020 року - 2104,55 грн. Крім того, сама позивач зазначає, що щомісяця отримує 1500,00 грн. матеріальної допомоги від свого сина - ОСОБА_3 (а.с. 1, 17).

Відповідач є фізичною особою-підприємцем і її річний дохід за 2020 рік згідно податкової декларації платника єдиного податку склав 4340,00 грн. (а.с.73). Також ОСОБА_2 має двох дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею, та на яку вона отримує аліменти у розмірі від 1479,99 грн. до 2506,80 грн. на місяць, та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із батьком, проте доказів, що вона не несе витрати на його утримання суду не надані (а.с.58, 59, 77).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач є власником квартири спільного заселення загальної площі 30,3 кв. м, АДРЕСА_1 , де зареєстрована та фактично проживає лише позивач.

У відповідності до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

На підставі частини першої статті 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

За змістом статті 202 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Слід зазначити, що моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Відповідно до частини третьої статті 75 СК України непрацездатним вважається той з подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

За положеннями статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно статті 26 зазначеного Закону позивач вважається непрацездатною особою.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», який був чинним на момент звернення позивача до суду, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2020 по 31.12.2020 складав 1769 гривень.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2021 складає 1769 гривень.

Таким чином, на момент звернення позивачем до суду (14.12.2020) розмір отримуваної нею пенсії перевищував суму прожиткового мінімуму, а також перевищує і на теперішній час.

Більш того, з врахуванням наданих у позові пояснень щодо добровільного надання допомоги сином у розмірі 1500 грн. щомісяця, місячний дохід позивача становить більше 3500,00 грн.

Докази того, що позивач несе витрати на ліки щомісяця близько 1000,00 грн. суду не надані. Також не містять матеріали справи доказів, що саме ОСОБА_1 несе витрати з утримання квартири АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходить з того, що позивач дійсно є непрацездатною особою, яка має повнолітню доньку, яка не надає їй добровільно матеріальну допомогу. Разом з тим, встановлені судом обставини не дають підстав зробити висновок про її потребу в наданні сторонньої матеріальної допомоги з боку відповідача. Також суд враховує дохід відповідача, наявність на її утриманні малолітньої доньки, а також відсутність в матеріалах справи доказів неучасті її в утриманні малолітнього сина.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведений факт того, що матеріальне становище відповідача дозволяє їй надавати матеріальну допомогу, а також що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її доходів - пенсія та допомога від сина вдвічі перевищує прожитковий мінімум для непрацездатної особи, а також доходи відповідача.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 у справі № 175/1508/16-ц, провадження № 61-18705св18.

Суд не дає оцінку доказам та поясненням голови правління ОСББ «Південна, 31-б», а також доводам сторін, що стосуються вказаних пояснень, оскільки такі надані особою, яка не є учасником справи.

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Так як позивач є інвалідом ІІ групи та у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підлягають віднесенню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з повнолітньої дочки на утримання непрацездатної матері відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 22.03.2021.

Суддя І.В.Коваленко