Справа № 648/17/21
Провадження № 2/648/296/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Кусік І.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Ербеса А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, яким просила суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вказаний позов мотивувала тим, що вона є основним наймачем квартири АДРЕСА_2 . На сьогоднішній день, за даною адресою, окрім позивача та її неповнолітніх дітей, на реєстраційному обліку також перебуває відповідач, який не є членом сім`ї ОСОБА_2 . З 16.03.1998 року, ОСОБА_3 не проживає за вищевказаною адресою і не користуються жилим приміщенням, не бере участі у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг та не виконує інші дії за для збереження свого права на користування квартирою. Крім того, усі свої речі із вказаної квартири відповідач вивіз одразу ж після того, як виїхав з даної квартири, і з того часу не з`являвся.

Позивач вказала, що на даний момент у вищевказаній квартирі зареєстрований, без усіляких на те правових підстав, ОСОБА_3 , але за даною адресою не проживає з 1998 року. Його реєстрація змушує всіх, фактично проживаючих у зазначеній вищевказаному помешканні, нести додаткові витрати, сплачуючи усі комунальні платежі ще й за відповідача, який вже давно втратив своє право на користування даною квартирою.З урахуванням вищевикладеного, позивач наголосила, що знаходження на реєстраційному обліку відповідача, грубо порушує законні права усіх проживаючих у вказаній квартирі членів родини та її права і законні інтереси особисто, зв`язку з чим ти ОСОБА_4 змушена була звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні:

Представник позивача адвокат Тихоша С.М. заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні позову. Вказав, що позивач є не власником, а основним наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань шляхом публікації оголошень на вебпорталі судової влади України, в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив не подав.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Процесуальні дії суду по справі:

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 14 січня 2021 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

З довідки Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 777 від 30.11.2020 року, акту обстеження житлово-побутових умов № 2063 від 30.11.2020 року, довідки Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 02/02-24 від 12.01.2021 року вбачається, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Громадянин ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає більше десяти років.

Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лелека/1А», дата та реєстраційний номер документу не вказано, позивач проживає та є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Оцінивши та дослідивши всі надані позивачем та її представником докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 317 ч.1 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ст. 319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що саме власник житлового приміщення, у разі будь-яких обмежень у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується самою позивачкою та їх представником, ОСОБА_2 не є власницею квартири АДРЕСА_1 , а лише основним наймачем квартири.

Суд критично ставиться до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лелека/1А» (дата та реєстраційний номер документу не вказано), яка вказує, що позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки вказана інформація жодним чином не підтверджена, натомість в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що ОСОБА_2 є основним наймачем квартири, не її власником.

В судовому засіданні було встановлено, що основною причиною для звернення ОСОБА_2 до суду є те, що остання змушена сплачувати додаткові кошти за комунальні послуги, розрахунок яких здійснюється за кількістю зареєстрованих у помешканні осіб.

Згідно ст.ст. 80, 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ізобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, вислухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, характер заявлених вимог, зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, суд, з урахуванням практики ЄСПЛ, вважає за можливе не деталізувати відповіді на кожен аргумент позивача щодо факту реєстрації відповідача у спірному помешканні, оскільки саме власник житлового приміщення, у разі будь-яких обмежень у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Оцінивши та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано суду доказів того, що вона є власником спірного помешкання, а отак має право на звернення до суду з вищевказаними вимогами, при цьому, невизнання, порушення чи оспорювання відповідачем прав ОСОБА_2 на спірне майно позивачем не доведено, а судом не встановлено, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7-13, 80-81, 141, 263, 265, 273, 280 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16 ч.1, 316 ч.1, 317 ч.1, 319 ч.1, 391 ЦК України, з урахуванням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення ЄСПЛ (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) відмовити повністю у задоволенні позову до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Заочне рішення може бути переглянуте Білозерським районним судом Херсонської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду апеляційної скарги.

Згідно п.п 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 22 березня 2021 року.

Головуючий суддя: Кусік І.В.