Справа № 756/6517/20
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, постановлену у складі судді Белоконної І.В., у цивільній справі № 756/6517/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення боргу. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь інфляційні втрати в розмірі 143 777,04 грн. та три проценти річних в розмірі 56 899,63 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 56 899,63 грн. та судовий збір у розмірі 568,99 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки у рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року питання про судові витрати вирішено не в повному обсязі. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь сплачений судовий збір у розмірі 7 984,83 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір у розмірі 7 984,83 грн. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що він не підтримував позовних вимог в частині стягнення основного боргу внаслідок його добровільного повернення відповідачем ОСОБА_2 після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, а відтак, сплачений ним судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснень та заперечень проти доводів апеляційної скарги не надав, питання задоволення апеляційної скарги залишив на розсуд суду.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення боргу, суд першої інстанції виходив з того, що судом вирішено питання розподілу судового збору пропорційно задоволеним вимогам безпосередньо в рішенні суду, а відтак підстав для ухвалення додаткового рішення немає.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року, судом першої інстанції вирішено питання про розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 568,99 грн. (а.с. 102-105).

Незгода ОСОБА_1 з таким розподілом судових витрат не свідчить про допущені судом недоліки вказаного рішення, визначені ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, заявник фактично посилався на порушення норм процесуального права при вирішенні питання розподілу судових витрат, а не на те, що судом не було вирішено питання компенсації судових витрат взагалі, що могло бути підставою для апеляційного оскарження рішення, а не для звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, в заяві ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок добровільного повернення відповідачем ОСОБА_2 боргу після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, він не підтримував позовних вимог в частині стягнення основного боргу, а відтак, суд мав стягнути сплачений ним судовий збір не частково, а повністю, відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України. Разом з тим, вказана норма регулює питання відшкодування понесених витрат у разі, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення боргу, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 650 872,00 грн. основного боргу, 143 777,04 грн. інфляційних втрат, 56 899,63 грн. три проценти річних, а всього 851 548,67 грн.

07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь інфляційні втрати в розмірі 143 777,04 грн. та три проценти річних в розмірі 56 899,63 грн. (а.с. 50-51). При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» зменшення позивачем вимог може бути підставою для повернення судового збору позивачеві, а не для ухвалення додаткового рішення про стягнення всіх витрат з відповідача.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 липня 2021 року

Суддя-доповідач

Судді