Справа №443/1147/18
Провадження №2/443/213/21
РІШЕННЯ

іменем України

23 липня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жидачеві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Нова Пошта» про захист прав споживачів, -

встановити:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Нова пошта», в якому просив стягнути із відповідача на свою користь суму завданих збитків у розмірі 5 051,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позову позивач зазначає, що, 06.04.2018 по експрес накладній №6960, позивач як приватна особа, здійснив відправлення вантажу кількістю 2 місця, об`ємною вагою 110 кг., оголошеною вартістю 4270 грн. з описом відправлення «Інше: меблі+умивальник» з м. Івано-Франківська в м. Одесу для ОСОБА_2 . За надані послуги відповідачу було сплачено суму в розмірі 781 грн., що і підтверджується відповідним фіскальним чеком від 06.04.2018. Загальна сума, разом із вартістю товару та його відправки, становила 5051, 00 грн. Перед відправкою експедитором ТОВ «Нова пошта» було оглянуто товар. При отриманні вантажу в м. Одеса було виявлено пошкодження товару, а саме частина керамічного умивальника - розбита. Згодом ним було направлено відповідну претензію до відповідача, однак згідно листа №12488 від 16.04.2018, відповідач повідомив, що не вбачає у своїх діях жодної провини та не має наміру відшкодовувати шкоду. Крім цього, з метою отримання всієї інформації по справі та всіх необхідних доказів, адвокатом Микушом Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 12.06.2018 було направлено адвокатський запит на адресу відповідача, який вони отримали 18.06.2018, однак жодної відповіді відповідачем надано не було. Вважає. такі дії ТОВ «Нова Пошта», незаконними, які не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. України, а тому просить стягнути свою користь суму завданих збитків у розмірі 5 051,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

07.10.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необгрунтованими, а тому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги суперечать фактичним обставинам (фактам) покликаючись на наступне.

Спір стосується відшкодування збитків, що виникли внаслідок виконання відповідачем своїх зобов`язань за Публічним договором про надання послуг з організації перевезення відправлень (далі - Публічний договір). Згідно підпункту 7.2.13 пункту 7.2 Публічного договору експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам. Жодної інформації про виробника (модель умивальника), які б дали змогу безумовно ідентифікувати речі, відправник у експрес - накладних не зазначив, супровідних документів не надав.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Ціпивко І.І. від 05.07.2018 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 01.08.2018 о 10 год 20 хв./а.с.23-24/

01.08.2018 справа була знята з розгляду у зв`язку із використанням суддею вільного від роботи дня в рахунок чергування, як слідчий суддя./а.с.28/

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018 головуючим суддею для цього провадження визначено суддю Равлінка Р.Г./а.с.32/

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_3 від 27.08.2020 справу прийнято до провадження та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 28.09.2020 о 15 год 00 хв. /а.с.35-36/

28.09.2020 справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на навчанні./а.с.54/

11.12.2020 розгляд справи було відкладено на 26.03.2021 о 10 год 00 хв./а.с.102-103/

26.03.2021 у справі було закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті на 27.05.2021. /а.с.117-118/

27.05.2021 розгляд справи було відкладено на 22.07.2021 о.15 год 00 хв. /а.с.126/

Розгляд справи по суті відбувся 22.07.2021 за відсутності сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

Позивач, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Микуш Д.М. подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача, ТОВ «Нова Пошта» будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності. В задоволенні позовних вимог просить відмовити з мотивів зазначених у відзиві на позов.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.07.2021, є дата складення повного тексту судового рішення 23.07.2021.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

06.04.2018 ОСОБА_1 з м. Івано-Франківськ до м. Одеса було відправлено вантаж, а саме меблі та умивальник, що стверджується експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» № 59 9980 6120 6960 від 06.04.2018. /а.с.5/

Згідно квитанції №38324133.012.021 від 06.04.2018 ОСОБА_1 сплатив 781,00 грн. за оплату послуг ТОВ «Нова Пошта». /а.с.5/

Платіжним доручення № P24F402484870A07622 від 13.04.2018 наявним в матеріалах справи підтверджується ціна позову, а саме витрати по справі. /а.с.8/

11.04.2018 ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Нова пошта» було скеровано Претензію у зв`язку з пошкодженням / втратою / недостачею в середині/ пересортуванням / запізненням / іншим відправлення, що сталося під час надання послуги з організації його перевезення за експрес-накладною № 6960./а.с.9/.

16.04.2018 ТОВ «Нова пошта» ОСОБА_1 було надано відповідь на претензію від 11.04.2018 згідно якої ТОВ «Нова пошта» повідомляє, що відсутні правові підстави для задоволення претензійних вимог, оскільки при отриманні вантажу по експрес-накладній №6960 від 10.04.2018 між отримувачем та представником ТОВ «Нова Пошта» було складено Акт приймання-передачі. З зазначеного акті не було зафіксовано жодних пошкоджень пакування, що на підставі п. 7.2.7 Публічного договору про надання послуг з організації перевезень відправлень виключає відповідальність відповідача, оскільки пакування товару не було пошкоджено під час перевезення. /а.с.12/

З долученого позивачем до матеріалів справи відеодиску з фотографіями та відеозаписом вбачається факт огляду та пакування відправлення у відділені ТОВ «Нова Пошта» у м. Івано-Франківськ та факт огляду товару у м. Одеса з наявними пошкодженнями умивальника, що визнається сторонами. /а.с.106/

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «;Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 (далі - Правила), та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта».

Відповідно до статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Нормами частини 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 925 ЦК України, до пред`явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред`явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами). Позов до перевізника може бути пред`явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 611 ЦК України закріплені правові наслідки порушення зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором перевезення.

Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або зобов`язання надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (ч. 2 ст. 909 ЦК України).

Отже, наявність експрес-накладних свідчить про укладення між позивачем та відповідачем відповідних договорів перевезення вантажу.

Зі змісту статті 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що автомобільний перевізник зобов`язаний: забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Положеннями ст. 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно ч. 2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення.

Стаття 924 ЦК України, встановлює принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Умови надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» визначені його Публічним договором.

Пунктом 4.1.2 цього договору передбачено, що експедитор зобов`язаний забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень договору та Умов надання послуг.

Відповідно до п. 4.3.2 договору на замовника покладено обов`язок відповідно до вимог експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній .

Відповідно до п. 7.2.2 договору у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, останній повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною.

Судом встановлено, що позивачем було замовлено послугу перевезення, яка відповідачем надавалась за публічним договором ТОВ «Нова Пошта» та за умовами надання послуг опублікованих на офіційному сайті (https://novaposhta.ua). Користуючись послугою позивач відправив меблі та умивальник з міста Івано-Франківськ до м. Одеса, про що було складено експрес-накладну №6960. Оголошена вартість товару складала 4 200,00 грн.. а також сплачено послугу перевезення у розмірі 781,00 грн.

Пунктом 7.2.2 Публічного договору встановлено, що у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини Експедитора, останній повертає Замовнику суму, що дорівнює оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену Замовником згідно з відповідною експрес-накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення Замовник повертає Експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

Тому вимоги позивача щодо відшкодування провізної плати, яка відшкодовується згідно п. 7.2.2 Договору підлягає задоволенню, а саме суд приходить до висновку, що її розмір становить 4200,00грн.

Згідно п.7.2.8 Публічного договору, експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається Одержувачу або Відправнику у цілій/неушкодженій упаковці, а також якщо виявлені ушкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення.

Судом встановлено, що у ТОВ «Нова Пошта» відсутній акт приймання-передачі, яким би було зафіксовано факт пошкодження пакування та стан вмісту відправлення.

З врахуванням вище наведеного суд приходить до переконання, що відповідачем, не доведено той факт, що відправлення пошкоджено не з його вини, оскільки згідно ст. 924 ЦК України законодавець покладає саме на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Натомість, представником позивача надано диск, який судом було оглянуто та з якого вбачається, що під час приймання вантажу у відділенні ТОВ «Нова Пошта» працівником відповідача оглядалось та упаковувалось відправлення, жодних відміток стосовно пошкодження вантажу, які б були виявленні при пакуванні перед відправлення матеріали справи не містять.

Суд критично оцінює покликання відповідача у відзиві на позов щодо обов`язку позивачем доказувати факт спричинення збитків, оскільки в даній категорії спорів обов`язок доказування покладається саме на перевізника.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не спростовано презумпцію вини перевізника, а тому у відповідності до статті 924 ЦК України, ТОВ «Нова Пошта» відповідає за пошкодження прийнятого до перевезення вантажу в межах його вартості, що підтверджується оголошеною цінністю в експрес-накладній, тому позов підлягає задоволенню в повній мірі.

Розподіл судових витрат та стягнення витрат на правову допомогу

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст.26, ч.ч.1,3 вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року (справа № 1-23/2009), щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц. та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Судом встановлено, що 04.06.2018 між ОСОБА_1 та адвокатом Микушем Д.М. укладено Договір про надання правової допомоги /а.с.17/.

Відповідно до Акту приймання-виконання робіт (надання правової допомоги) від 03.07.2018, в період з 09.06.2018 по 03.07.2018 було надано наступну правову допомогу: роз`яснення чинного законодавства, консультації щодо звернення до суду з позовом; вивчення матеріалів справи; аналіз чинного законодавства України, підготовка та направлення адвокатського запиту; консультації, копіювання документів для складання позовної заяви; складання тексту позовної заяви; складання клопотання про витребування доказів.

Враховуючи характер виконаної адвокатом Микушем Д.М. роботи. принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом вказаної роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 942,80 грн. (5000,00 грн. 704,80 грн - 352,40 грн ) виключивши послуги аналізу чинного законодавства України та зменшивши час для копіювання документів для складання позовної заяви з однієї години до півгодини, враховуючи кількість додатків долучених до позовної заяви, а також виключивши оплату послуг за консультацію 03.07.2018, оскільки така була надана 09.06.2018.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-79, 81, 247, 258-259, 263-265, 352-354 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Нова Пошта» про захист прав споживачів задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,(ІПН НОМЕР_1 ) суму завданих збитків в розмірі 5 051 (п`ять тисяч п`ятдесят одну гривню) грн. 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 942 (три тисячі дев`ятсот сорок дві гривні) грн. 80 коп., а всього 8 993 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто три гривні) грн. 80 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» () на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири гривні) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р.Г. Равлінко