Справа № 308/7644/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участю секретаря судового засідання Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді скаргу ОСОБА_1 , де суб`єкт оскарження Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), стягувач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання протиправною бездіяльність щодо не зняття арешту з майна та зобов`язання вжити заходів щодо зняття арешту з майна,

встановив:

Шістнадцятого червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною скаргою, де суб`єкт оскарження Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Обґрунтовуючи скаргу посилається на те, що 29.05.2012 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом від 18.04.2012 року №2-5028/11 Ужгородським МВ ДВС було відкрито виконавче провадження ВП 32798375 про: Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості у розмірі 27847,58 грн, про що винесено відповідну постанову. 29.05.2012 року з метою забезпечення виконання виконавчого документу державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Разом з тим, 24.10.2012 державним виконавцем керуючись п.4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, яку з виконавчим документом скеровано на його адресу. Вказане підтверджуються листом Ужгородського МВ ДВС №41369.

Зазначає, що на сьогоднішній день відсутнє відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документа і у стягувача відсутні законні підстави для примусового виконання виконавчого документу.

Листом Ужгородського МВ ДВС від 01.06.2021 року, отриманого 07.06.2021 року, заявнику у знятті арешту з нерухомого майна в позасудовому порядку відмовлено.

Вважає, що арешт майна боржника є протиправним, оскільки згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження в Ужгородському MB ДBC станом на 28.05.2021 року відкритих виконавчих проваджень, де боржником виступає ОСОБА_2 не має, арешт який існує не відповідає меті такого арешту, забезпеченню примусовому виконанню рішення суду в рамках відкритого державним виконавцем виконавчого провадження та становить непропорційне втручання в право власності боржника.

З огляду на викладене, просить суд визнати протиправну бездіяльність посадових та службових осіб Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 - при поверненні виконавчого документа стягувачеві, в межах виконавчого провадження № 32798375 та зобов`язати уповноважену особу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) зняти арешт з майна боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , яке було вжито, в межах виконавчого провадження за № 32798375.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, при цьому 13.07.2021 подала до суду заяву, згідно з якою просить судове засідання, провести у її відсутності, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.

Представник Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, при цьому начальник відділу подав до суду відзив на скаргу, згідно з яким просить відмовити у задоволенні скарги. Зауважує, що в Ужгородському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області згідно з даними АСВП перебувало ВП № 32798375, яке закрито 24.10.2012 року. Виконавчий документ повернуто стягувачеві. Посилаючись на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що в державного виконавця відсутні правові підстави щодо зняття арешту з майна боржника. Крім того, скаржником не вірно вибрано спосіб захисту своїх прав.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений.

Дослідивши матеріали справи за поданою скаргою та додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 № 2-5028/11 видано виконавчий лист від 18.04.2012.

На підставі вказаного виконавчого листа, на підставі ст.. 17, 19, 20, 25 Закону України «про виконавче провадження» 29.05.2012 Ужгородським МВ ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32798375 про: Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості у розмірі 27847,58 грн.

29.05.2012 з метою забезпечення виконання виконавчого документу державним виконавцем, керуючись ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5028/11 від 18.04.2012.

Відомості про арешт майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 12562094, що підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Единого реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

24.10.2012 державним виконавцем керуючись п.4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, яку з виконавчим документом скеровано на його адресу. Повторно на виконання вказаний виконавчий документ не надходив.

Відповідно до витягу від 26.05.2021, ВП спецпідрозділ, номер виконавчого провадження:32798375, стан виконавчого провадження: завершено, назва документу, виконавчий лист від 18.04.2012 №2-5028/11.

Листом начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) С. Хваста від 01.06.2021 №41369, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.05.2021 року, у знятті арешту з нерухомого майна в позасудовому порядку відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Після 24.10.2012 року виконавчий документ №2-5028/11 від 18.04.2012 до примусового виконання стягувачем не пред`являвся, строк його пред`явлення до примусового виконання, передбачений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сплив.

Матеріалами справи не встановлено, що на даний час наявне відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного виконавчого документа.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» у ст. 37 містить перелік обставин, за настанням яких виконавчий документ повертається стягувачу, а саме: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

При цьому, ч. 3 ст. 37 Закону передбачено, що арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті, тобто, лише у випадках коли стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; та у випадках запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника крім рішень немайнового характеру.

Частиною 5 ст. 37 даного Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Підстави та наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені статтею 39 та 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Жодних доказів наявності на теперішній час на примусовому виконанні виконавчого документу, за яким боржником є ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на час звернення зі скаргою до суду учасниками процесу не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для продовження існування арешту, який був вжитий в межах ВП № 32798375.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейського суду з прав людини у рішенні від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України (стаття 451 ЦПК України у чинній редакції), у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що не зняття органом державної виконавчої служби арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт з нерухомого майна боржника, що в повній мірі забезпечить захист прав та інтересів особи, яка подала скаргу, тому заявлені вимоги скарги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 247, 259-261, 354, 355, 450, 451 ЦПК України, суд,

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) зняти арешт з майна боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження за № 32798375 на підставі виконавчого листа у справі № 2-5028/11 від 18.04.2012.

В іншій частині вимоги залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов