Номер провадження 2/754/4831/21
Справа №754/8002/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання, мотивуючи свої вимоги тим, що біологічний батько його та відповідача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мінськ Республіки Білорусь. Всі витрати, пов`язані з похованням батька, поніс він. Загальна сума витрат становить 7584, 30 грн. При цьому відповідач участі у похованні батька не брав, а також відмовляється компенсувати добровільно ці витрати. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача частину витрат на поховання у розмірі 3792, 15 грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2021 року відкрито провадження у справі.

17.06.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства. Позов мотивований тим, що його батько ОСОБА_6 у 1988 році познайомився з ОСОБА_5 та мав з нею близькі стосунки, проте подружні відносини вони не оформлювали, оскільки ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю ОСОБА_4 - ОСОБА_7 з 18.01.1974 року. Від даних стосунків у ОСОБА_5 народився син ОСОБА_3 . Реєстрація народження ОСОБА_3 була здійснена на підставі ст.. 135 Сімейного кодексу України. Метою звернення до суду з даним позовом є встановлення правового зв`язку між сторонами. На підставі викладеного позивач звертається до суду із даним зустрічним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; виключити з актового запису № 700 від 13.04.1989 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, запис про ОСОБА_8 , як батька; визнати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та внести зміни до актового запису № 700 від 13.04.1989 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, вказавши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянство - Республіка Білорусь, національність - білорус, у графі «відомості про дитину» залишити прізвище, власне ім`я та по батькові - ОСОБА_3 ; після внесення змін до актового запису про народження видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду в одному провадженні з основним позовом.

Представник позивача, який одночасно є представником третьої особи за зустрічним позовом, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, а також визнав зустрічний позов, подавши також відповідні заяви від відповідача та третьої особи за зустрічним позовом.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, підтримала зустрічні позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_6 був громадянином Республіки Білорусь.

Позивач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до даних, що містяться у свідоцтві про народження ОСОБА_3 та в актовому записі про народження, матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_5 , батьком ОСОБА_8 .

Згідно Витягу актового запису про народження ОСОБА_3 вбачається, що відомості про батька були записані на підставі ст.. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері).

У своїх зустрічних позовних вимогах ОСОБА_4 просить суд встановити факт батьківства, а саме встановити, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_3 .

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у статтях 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як про батька дитини з актового запису про народження дитини і така вимога матері відповідно до ч. 2 цієї статті може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство».

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Як встановлено при розгляді справи та не оспорювалося сторонами по справі, у 1988 році ОСОБА_6 познайомився з ОСОБА_5 та мав з нею близькі стосунки.

Подружні відносини вказані особи не оформлювали, оскільки ОСОБА_6 з 1974 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від вказаних стосунків у ОСОБА_5 народився син ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 була подана до суду нотаріальна посвідчена заява від 20.05.2021 року, відповідно до якої він висловлює бажання та надає згоду на визнання ОСОБА_6 його батьком та внесення відповідних змін до актового запису про народження.

Також ОСОБА_5 було подано до суду нотаріально посвідчену заяву від 20.05.2021 року, відповідно до якої вона висловлює бажання та надає згоду на визнання ОСОБА_6 батьком її сина ОСОБА_3 , а також внесення відповідних відомостей про батьківство до актового запису про народження сина.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що йому достеменно відомо, що батьком ОСОБА_10 є ОСОБА_6 , з яким він спілкування та підтримував стосунки, але не був офіційно записаний його батьком.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем за зустрічним позовом судом не встановлено.

Суд, з урахуванням інтересів відповідача ОСОБА_3 , вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку про наявність підстав для встановлення батьківства, тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на поховання, то слід зазначити наступне.

Як встановлено при розгляді справи, відповідач ОСОБА_4 відповідно до ч. 2 ст. 1223, ст.. 1261 ЦК України Є спадкоємцем за законом першої черги на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст.. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них, або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Відповідно до вимог ст.. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів і обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з чим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Як вбачається з наданих суду письмових доказів, позивачем ОСОБА_3 було понесено витрати на поховання батька у розмірі 7584, 30 грн.

Враховуючи викладене вище, встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення основного позову ОСОБА_3 та стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини витрат на поховання у розмірі 3792, 15 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 454, 00 грн., з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816, 00 грн.

Також відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачами та основним та зустрічним позовом позовних вимог, підлягає поверненню 50 % сплаченого судового збору: позивачу ОСОБА_3 у розмірі 454, 00 грн., що був сплачений за квитанцією від 28.05.2021 року., позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4 у розмірі 1816, 00 грн., що був сплачений за квитанцією від 16.06.2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 4, 12, 13, 19, 76-79, 81, 141, 206, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.. 125, 128, 129, 134, 138 Сімейного Кодексу України, ст.. 1216, 1232 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання - задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання батьківства - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання померлого ОСОБА_6 у розмірі 3792, 15 грн.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виключити з актового запису № 700 від 13.04.1989 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, запис про ОСОБА_8 , як батька.

Визнати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та внести зміни до актового запису № 700 від 13.04.1989 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, вказавши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянство - Республіка Білорусь, національність - білорус, у графі «відомості про дитину» залишити прізвище, власне ім`я та по батькові - ОСОБА_3 .

Після внесення змін до актового запису про народження видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 454, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816, 00 грн.

Повернути ОСОБА_11 частину судового збору у розмірі 454, 00 грн., сплаченого за квитанцією від 28.05.2021 року.

Повернути ОСОБА_4 частину судового збору у розмірі 1816, 00 грн., сплаченого за квитанцією від 16.06.2021 року.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач (за основним позовом) - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач (за основним позовом) - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа (за зустрічним позовом) - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлений 29 липня 2021 року.

Суддя О.В.Лісовська