Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участю секретаря судових засідань - Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про скасування пункту рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради та зобов`язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Ужгородського міськрайонного суду із зазначеною позовною заявою мотивуючи її наступним.

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 256 від 23.08.2016 року позивачам було відмовлено в передачі у власність шляхом приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м.

Підставою для відмови зазначено ту обставину, що ОСОБА_1 має у власності житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачі вважають зазначену відмову незаконною та необґрунтованою з тих підстав, що у відповідності до положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» позивачі мають повне право отримати у власність шляхом приватизації вказане житлове приміщення АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м.

При цьому вказують, що вказаний будинок за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 отримала в подарунок у 2005 році згідно договору дарування ВСВ 991069 від 10.06.2005 р. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 159420393.

Також зазначають, що житло позивач ОСОБА_1 отримала в порядку дарування вже після більше ніж семи років офіційної реєстрації та фактичного постійного проживання в гуртожитку, що відповідає вимозі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Окрім цього, нерухоме майно (вказаний будинок) набуте на підставі договору дарування, що відповідно до норм Сімейного кодексу України не є спільним майном подружжя.

Таким чином позивачі вказує на те, що прийнятим рішенням (№ 256 від 23.08.2016 р.) Виконком Ужгородської міської ради врахував лише майновий стан ОСОБА_1 , в той час коли Ордер № 1 Серія ГУП-05 від 18.02.2011 р. на жилу площу, видавався і іншим членам родини ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), які не мають власного житла та мають відповідний статус: інвалідність та статус багатодітної сім`ї, що надає їм додаткові гарантії передбачені чинним законодавством отримати у власність шляхом приватизації вказане житлове приміщення АДРЕСА_1 . Так син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , 2004 року народження є інвалідом з дитинства, що підтверджено Довідкою ЛКК № 121 від 20.11.2018 року, Посвідчення Серія НОМЕР_1 , видане УПСЗН м. Ужгород. ОСОБА_2 є інвалідом 2-ої групи довічно. Пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 Серія НОМЕР_3 .

Також сім`я ОСОБА_1 є багатодітною, що підтверджується відповідними посвідченнями.

Так ОСОБА_1 Посвідчення № НОМЕР_4 серія НОМЕР_5 , видане Управлінням у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради; (дійсне до 20 січня 2022 року). Посвідчення дійсне і щодо мого чоловіка ОСОБА_2 ; Видається одне на подружжя.

ОСОБА_2 - Посвідчення № НОМЕР_4 серія НОМЕР_5 , видане Управлінням у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради; (дійсне до 20 січня 2022 року).

ОСОБА_3 Посвідчення НОМЕР_6 , видане Управлінням у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради; (дійсне до 30 березня 2019 року).

ОСОБА_4 Посвідчення № НОМЕР_7 серія НОМЕР_8 , видане Упралінням у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради; (дійсне до 20 січня 2022 року).

ОСОБА_5 Посвідчення НОМЕР_9 , видане Управлінням у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради; (дійсне до 20 січня 2022 року);

Так позивачі зазначають, що більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання та постійно проживають у житловому приміщенні АДРЕСА_3 , що складається з двох кімнат житловою площею 22, 00 кв. м., загальною площею 65, 20 кв. м.

З цих підстав позивачі переконані, що їх право на приватизацію було порушено відповідачем і тому просять суд скасувати пункт 2.2 Рішення № 256 від 23.08.2016 року виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду»; зобов`язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради на найближчому засіданні розглянути питання щодо передачі ОСОБА_1 та членам її сім`ї (гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 ) у власність шляхом приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача скориставшись своїм правом 12.07.2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову, вважає вимоги позивача такими, що не підлягають до задоволення. Свою правову позицію відповідач обґрунтовує тим, що враховуючи наявність у позивача ОСОБА_1 у власності будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який остання отримала згідно договору дарування ВСВ 991069 від 10.06.2005 року, орган приватизації житлового фонду правомірно відмовив їй у заяві.

Стороною позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому позивачі звертають увагу на те, що навіть якщо врахувати, що ОСОБА_1 не братиме участь у приватизації, то все одно кількості інших членів сімї ОСОБА_7 вистачить на покриття площі приватизації. Так, загальна площа приватизації складає 36, 70 кв. м. і оскільки кожен член сімї ОСОБА_7 має право на приватизацію 21 кв. м та 10 кв. м на сімю, це в сукупності дає право на приватизацію вказаної площі, адже якщо виходити з кількості членів сімї, то така в загальному має право на приватизацію 115 кв. м. Акцентують увагу на тому, що позивачі своє право на приватизацію державного житлового фонду жодного разу не реалізовували, що відповідно підтверджено Довідкою № 592 від 17.10.2018 року Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, а відтак мають право отримати у власність шляхом приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 , в якому позивачі зареєстровані та фактично постійно проживають більше п`ятнадцяти років.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11. 2019 року головуючим суддею визначено Бедьо В.І. Підстава проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: закінчення терміну повноважень судді Тхір О.А.

В судове засідання на визначену судом дату сторони не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Разом з тим від представника позивача до суду подано заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача заяв про відкладення до суду не подав.

З огляду на те, що даний позов перебуває у провадженні суду з 15.03.2019 року, враховуючи також, що сторонами висловлено свою правову позицію по суті позову, суд вважає за можливе розглянути спір на підставі наданих письмових доказів.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, судом встановлено наступні обставини.

У 2016 році центром надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради отримано заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про оформлення передачі в приватну власність шляхом приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м.

В подальшому, розглянувши вищевказану заяву та подані позивачами документи рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13.08.2016 року № 256, пунктом 2.2 « У зв`язку з недотриманням вимог статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відмовлено в передачі у власність шляхом приватизації житлового приміщення № 516 у гуртожитку по АДРЕСА_4 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м гр. ОСОБА_1 та членам її сімї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у зв`язку наявністю власного житла у гр. ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 ».

Позивачі вважають відмову незаконною, що слугувало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Так позивачі зазначають, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 жодного разу не реалізовували своє право на приватизацію державного житлового фонду.

Вказану обставину підтверджують довідкою Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради № 592 від 17.10.2018 року (а . с. 19)

З доданого до матеріалів справи ордеру № 1 Серії ГУП 05 від 18.02.2011 року на жилу площу в гуртожитку Ужгородського поштамту Закарпатської дирекції УДППЗ по АДРЕСА_4 ( а. с. 17) вбачається, що такий виданий ОСОБА_1 , яка працювала на Відділенні поштового зв`язку № 2 на право зайняття з сім`єю з 4 чоловік жилої площі в гуртожитку по АДРЕСА_4 , розміром 37, 8 кв. м. Ордер виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкових комітетів Ужгородського поштамту та Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та обкому профспілки від 16.12. 2006 року. Склад сімї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ( а.с. 17).

Відповідно до довідки № 11 від 26.09.2018 року, виданої Головою ОСББ «ОБеріг- Ужгород» Крак О.М. ( а.с. 18) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проживають та зареєстровані в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5 .

Разом з тим з матеріалів цивільної справи, зокрема Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.03.2019 року вбачається, що у позивача ОСОБА_1 у власності є будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який остання отримала згідно договору дарування ВСВ 991069 від 10.06.2005 року, посвідчений Ужгородською районною державною нотаріальною конторою за № 2-1083 від 10.06.2005 року.

Однак позивачі по справі вказують на те, що сам факт перебування у власності одного з позивачів нерухомого майна, отриманого за договором дарування, жодним чином не впливає на право членів її сімї на приватизацію вказаного у позові житлового приміщення, адже такі жодного разу не скористались правом не безоплатну приватизацію.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 було затверджено Положення, яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положення, в тому числі й рішення органу приватизації. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення № 396 встановлюють порядок передачі квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Частинами першою та четвертою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

У справах щодо приватизації квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з`ясуванню підлягають: обставини щодо того, чи є ці приміщення об`єктами приватизації відповідно до вимог згаданих законів; склад осіб, які постійно, як члени сім`ї наймача проживають у спірних приміщеннях або за якими зберігається право на проживання; термін та законність підстав їх реєстрації та фактичного проживання у квартирах/гуртожитках; наявність у них власного житла та чи є вони громадянами України і чи не використано ними право на приватизацію державного житлового фонду раніше в повному обсязі.

В даному випадку матеріалами справи підтверджується та не спростовуються відповідачем, що житлове приміщення АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м. може бути об`єктом приватизації відповідно до вимог згаданих законів, складу осіб, які постійно, як члени сім`ї наймача проживають у спірному житловому приміщенні, термін та законність підстав їх реєстрації та фактичного проживання у зазначеному в позові приміщенні доведені відповідними документами та відповідно не підлягають додатковому встановленню.

Відтак, фактично єдиною підставою для відмови у здійсненні приватизації вказано наявність у позивача ОСОБА_1 на власного житла.

Досліджуючи вказане питання, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання в гуртожитках та фактично проживають у них.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до пунктів 1 - 3 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

У статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до пунктів 1 - 3 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

В даному випадку ОСОБА_1 згідно наявних у справі доказів станом на дату звернення із заявою про приватизацію дійсно мала у власності нерухоме майно, зокрема будинок за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , який остання отримала в подарунок у 2005 році згідно договору дарування ВСВ 991069 від 10.06.2005 р. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 159420393.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що загальна площа вказаного нерухомого майна 56, 5 кв. м, житлова площа 41 кв. м.

При цьому загальна площа приватизації, на яку претендують позивачі складає 36, 70 кв. м. а кількість членів сімї ОСОБА_7 складає 6 осіб. І оскільки кожен із них має право на приватизацію 21 кв. м та 10 кв. м на сімю, це в сукупності дає право на приватизацію вказаної площі адже якщо виходити з кількості членів сімї, то така в загальному має право на приватизацію 115 кв. м.

Тому в даному випадку, суд погоджується з доводами позивачів, що навіть якщо ОСОБА_1 і не має права на приватизацію, як особа, що має у своїй власності майно, то інші члени сімї безумовно мають право на приватизацію державного житлового фонду, оскільки жодного разу його не реалізовували.

Суд також звертає увагу на те, що житлова площа наявного у ОСОБА_1 будинку є на стільки незначною, що навіть в сукупності з житловою площею приміщення АДРЕСА_1 , яке є предметом спору, не становитиме розмір тієї житлової площі, на яку згідно законодавства родина ОСОБА_7 має право.

Також суд не може залишити без уваги ті обставини, що в даному випадку мова йде про сімю з особливим статусом, тобто багатодітну сімю, що підтверджується доданими до справи копіями посвідчень.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_4 , 2004 року народження є інвалідом з дитинства, що підтверджено Довідкою ЛКК № 121 від 20.11.2018 року, Посвідчення Серія НОМЕР_1 , видане УПСЗН м. Ужгород, а ОСОБА_2 є інвалідом 2-ої групи довічно. Пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 Серія НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними: однокімнатні квартири; квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, котрим встановлена ця пільга Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, удостоєні звання Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної Праці, нагороджені орденом Слави трьох ступенів, ветерани Другої світової війни, воїни-інтернаціоналісти, особи з інвалідністю I і II груп, особи з інвалідністю з дитинства, ветерани праці, що пропрацювали: не менше 25 років - жінки, 30 років - чоловіки, ветерани Збройних Сил та репресовані особи, реабілітовані згідно із Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років";квартири (будинки), в яких мешкають багатодітні сім`ї (сім`ї, що мають трьох і більше неповнолітніх дітей) тощо.

В даному ж випаду сімя ОСОБА_7 є багатодітна, двоє членів родини з особливим статусом, зокрема з інвалідністю.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, яка відповідно є нормою прямої дії, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

В ст. 3 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» саме на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.

Вивчивши чинне законодавство, яке регулює порядок безоплатної приватизації, суд приходить до переконання, що таке не містить чіткого і однозначного регламентування щодо вирішення питання приватизації житла, якщо один з членів сії має у власності нерухоме майно, що є незначним і не покриває норму житлової площі для інших членів родини, які не мають у власності іншого житла, жодного разу не користались правом на безоплатну приватизацію.

В даному випадку суд виходить із того, що держава має забезпечити кожному громадянину достатній життєвий рівень, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

У рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року надано офіційне тлумачення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла), згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Встановивши, ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не використали право на приватизацію житла , суд дійшов висновку, що такі мають право на приватизацію житлового приміщення АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Однією із засад правової системи України є визнання і дія принципу верховенства права. У Рішенні від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Закон визначає правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення їх до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин (преамбула Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача про відмову позивачам в приватизації спірного житлового приміщення з тих підстав, що ОСОБА_1 має у власності інше житло, прийняте без врахування норм чинного законодавства та порушує права позивачів, що відностяься до родини ОСОБА_1 , на отримання житла у власність, а тому підлягає скасуванню.

Також суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як органу приватизації, на найближчому засіданні розглянути питання про передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у власність шляхом приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м., оскільки на переконання суду такі обов`язки передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позивачі були звільнені від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1816 грн. ( за дві вимоги 908+908) на користь держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 18, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1, 6, 9, 61, 64,71, 72 ЖК України, ст.ст.15, 16, 328, 345 ЦК України, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати пункт 2.2 Рішення № 256 від 23.08.2016 року виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» .

Зобов`язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради на найближчому засіданні розглянути питання щодо передачі ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) у власність шляхом приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 23,20 кв. м., загальною площею 36,70 кв. м.

Стягнути з Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на держави судовий збір у розмірі 1816 грн. ( одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І. Бедьо