Ухвала

26 липня 2021 року

м. Київ

справа № 243/14645/19

провадження № 61-11576ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року.

У касаційній скарзі міститься клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що заявник є внутрішньо переміщеною особою, не отримував повного тексту постанови апеляційної інстанції, про ухвалення оскаржуваної постанови Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року дізнався 18 червня 2021 року від іншого відповідача у справі - ОСОБА_3 , який отримав вказану постанову 18 червня 2021 року, що підтверджується копією конверта суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (справа «Перетяка та Шереметьев проти України», № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, зокрема не отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду та ознайомлення із ним 18 червня 2021 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу касаційного оскарження судового рішення. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 201/4243/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7356/16-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 1316/4810/12, від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Водночас, посилання заявника на не врахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 352/1547/18, від 02 березня 2020 року у справі № 909/611/19, не можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки вказані судові рішення стосуються процесуальних питань (відмова у відкриті провадження з підстав порушення правил юрисдикції), а тому висновки Верховного Суду у цих справах не містять встановлених фактичних обставин, які мають істотне значення для таких справ, та висновків щодо застосування норм матеріального права, що унеможливлює вирішення питання про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права.

Також, не є підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України посилання заявника на не врахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, оскільки зі змісту вказаних судових рішень суду касаційної інстанції вбачається, що у цих справах та у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, правовідносини не є подібними, що унеможливлює вирішення питання про не застосування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах) як на підставу оскарження судового рішення. Заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо визначення строку дії нотаріально посвідченої заяви одного із подружжя на розпорядження майном іншим із подружжя; який порядок скасування такої заяви у випадку зміни волевиявлення заявника; який належний спосіб захисту порушеного права в подібних правовідношеннях як одного із подружжя, так і добросовісного набувача майна.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог закону щодо форми та змісту.

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги підлягають перевірці за матеріалами справи, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів указаної вище справи.

Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Разом із тим, до касаційної скарги додано заяву про зупинення дії постанови Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року, яке мотивоване тим, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про відсутність згоди іншого подружжя на відчуження майна, оскільки така згода позивача у вигляді відповідної нотаріально засвідченої заяви знаходиться у матеріалах справи та підтверджує коректне волевиявлення позивача згідно з вимог чинного законодавства. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили, а тому існують ризики відчуження спірної квартири, право власності на яку безпідставно у порушення норм чинного законодавства позбавили заявника.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Доводи заяви про зупинення виконання (дії) оскаржуваного судового рішення фактично зводяться до незгоди із висновками суду, що не є достатньою підставою для зупинення виконання (дії) такого рішення. Заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження факту відчуження спірної квартири.

Враховуючи те, що заявник не навів належних доводів, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання (дію) оскаржуваного судового рішення, тому заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 389, 394, 436 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про право власності.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зупинення дії судового рішення.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик