Справа № 482/242/20
Номер провадження 2/482/164/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2021 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Баранкевич В.О., секретар судового засідання Шведова Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення суми боргу, -

встановив:

В березні 2020 р. позивач ОСОБА_1 (від імені та в інтересах якого діяв його представника адвокат Качан Р.Ю.) звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення суми боргу.

На обґрунтування позову вказав, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, просп. Кірова, 43, 11.03.2014 року було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт» з відкриттям рахунку № НОМЕР_1 , на суму 8000 євро строком на 366 днів. За умовами договору визначено, що нарахування процентів по вкладу починається з першого дня, наступного за днем надходження грошових коштів в Банк, і здійснюється за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів у році, за ставкою, що діє на дату укладення договору з урахуванням правил розрахунку процентів при продовженні депозиту. День повернення вкладу в період розрахунку процентів не входить.

Посилаючись на те, що строк дії вказаного договору сплинув 11.03.2015 року, позивач неодноразово письмово звертався до відповідача про повернення депозиту, на що чіткої відповіді не отримав, відповідач свого обов`язку з виплати суми депозиту та процентів по ньому не виконав, не повідомляв про припинення договору та про зміну процентної ставки по договору, просить стягнути з відповідача депозит в сумі 11 673,33 євро або 322 767,57 гривень, по курсу НБУ на дату подання позову.

Крім того, у своїй позовній заяві позивач просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте ввід представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі, на своїх позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, свого представника до суду не направив, жодних письмових доказів не надав.

Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з копії довідки, виданої Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк», від 15.05.2014 року № 7527948, станом на 15.05.2014 року на ім`я ОСОБА_1 були відкриті рахунки, зокрема № НОМЕР_1 , тип «Стандарт», строк 6 місяців, дата оформлення 11.03.2014 року, валюта євро, сума коштів на рахунку 8021,86.

Згідно з даними листів ПАТ КБ "ПриватБанк" від 07.06.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170601/1215 та АТ КБ «ПриватБанк» від 05.03.2019 року № 20.1.0.0.0/7-190219/834, на звернення позивача щодо повернення вкладених ним коштів, останньому було повідомлено, що на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя відповідач не має правових підстав та можливості для здійснення банківської діяльності, у зв`язку з чим банк фактично не має доступу до свого майна та договорів на окупованій території, припинив свою діяльність в Криму.

За положеннями ч. 1 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою.

Статтями 526, 629 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківськудіяльність» визначено, що банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003 № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

За змістом наведених норм письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено в тому числі договором банківського рахунку.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України, філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця.

Згідно з ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

З урахуванням наведеного, зобов`язання за договорами вкладу має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами.

Посилання відповідача як на підставу невиконання вимог позивача щодо повернення переданих ним Банку коштів за договором банківського вкладу на те, що на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», позбавлені правових підстав, а відтак, не звільняє відповідача від взятих на себе обов`язків за договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Разом з тим згідно з ч. 4 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад (депозит), застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

За правилами ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка також підлягає розірванню за заявою клієнта у будь-який час.

З причин відмови банком від виконання взятих на себе зобов`язань, договір між сторонами розірваний не був, гроші за договором банківського вкладу позивачу не повернуті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Умовами договорів визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу.

При цьому відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку.

Договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення процентів за договором банківського вкладу в період дії договору банківського вкладу, а саме 8000 євро тіло депозиту + 760 євро відсотки з 11.03.2014 року по 11.03.2015 року + 2913,33 євро відсотки з 11.03.2015 року по 31.01.2020 року, а загалом 11673,33 євро або 322767,57 гривень по курсу НБУ на дату подання позову.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, а також те, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 18, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення суми боргу задовольнити.

Розірвати договір банківського вкладу «Стандарт» укладеного 11.03.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», з відкриттям рахунку № НОМЕР_1 .

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ) на користь ОСОБА_1 11673,33 євро або 322767,57 гривень по курсу НБУ на дату подання позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий В.О. Баранкевич