ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м.Суми

Справа №591/6438/20

Номер провадження 22-ц/816/1164/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Бітюкова Вадима Володимировича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Северинової А.С., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 28 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 12 листопада 1983 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2014 року шлюб було розірвано.

29 вересня 2006 року вони за спільні сумісні кошти придбали однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був оформлений на ім`я чоловіка ОСОБА_4 . Вважає вказану квартиру спільною сумісною власністю з колишнім чоловіком ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України є діти та батьки померлого. В шлюбі він ні з ким не перебував. На час відкриття спадщини в даній квартирі на реєстраційному обліку перебувають: їх спільна дочка ОСОБА_2 , її неповнолітня дочка ОСОБА_5 , 2010 року народження, та ОСОБА_3 . Померлий ОСОБА_4 перебував на реєстраційному обліку до своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Тому відповідачі, які на час відкриття спадщини перебували на реєстраційному обліку разом з померлим, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є спадкоємцями, які прийняли спадщину.

Посилаючись на вказані обставини, проситьвизнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої в АДРЕСА_1 .

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 21 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Бітюков В.В., посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, порушує конституційні права та законні інтереси відповідачки, просить скасувати повністю рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на їх думку, позов було подано безпідставно, оскільки на час його направлення до суду не існувало фактів порушення прав та інтересів позивача. Тільки під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на власність на 1/2 частину спірної квартири. Однак, суд першої інстанції не це уваги не звернув та безпідставно прийняв позов до розгляду.

Вказує на те, що суд не надав належної оцінки, що позовна заява не відповідає встановленим вимогам, оскільки в ній не зазначена ціна позову. Крім того, в позовній заяві невірно вказана фактична адреса проживання ОСОБА_3 , внаслідок чого у останньої не було можливості реалізувати своє право на подання відзиву на позов та пред`явлення зустрічного позову тощо.

Оскільки право на подання зустрічного позову передбачено лише в підготовчому провадженні, представником відповідачки було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи та запропоновано повернутись до розгляду справи в підготовчому провадженні, з метою надати відповідачці можливість підготувати та подати зустрічний позов. Однак, суд першої інстанції вказане клопотання відхилив.

Зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, позивачка не проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , вони проживали окремо, не вели спільне господарство, не були пов`язані спільним побутом та не мали взаємних прав і обов`язків. Джерел походження коштів, за які була придбана спірна квартира позивачка не навела, доказів, що здійснювала тягар утримання майна не надала.

Наголошує на тому, що у випадку придбання майна, хоча і у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбано.

ОСОБА_3 , яка є продавцем квартири, відповідно до вказаного договору купівлі-продажу квартири, кошти за продану квартиру не отримувала, про ці обставини могла повідомити ОСОБА_6 , однак судом було відмовлено у задоволенні клопотання про виклик та допит її в якості свідка.

Згідно довідки Обласного клінічного медичного центру соціально небезпечних захворювань ОСОБА_4 перебував під динамічним наглядом у лікаря-нарколога з діагнозом «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» з 2006 по 2020 роки.

В спірній квартирі ОСОБА_1 з 1995 року не проживала, кошти на утримання квартири не вкладала, за комунальні послуги не сплачувала.

Наголошує на тому, що оглядом судових рішень від 18 грудня 2014 року по справі № 591/8188/14-ц та від 23 жовтня 2014 року у справі № 591/5553/14-ц з`ясовано, що позивачка не проживала з ОСОБА_4 орієнтовно з 2004-2005 років.

Також в суді першої інстанції в ході розгляду справи № 591/8188/14-ц встановлено, що позивач подавав заяву про розподіл спільного майна подружжя, але потім її відкликав.

Таким чином з часу розгляду судом справи № 591/8188/14-ц, на думку скаржника, позивачка була обізнана про порушення свого права на спільне майно, в тому числі на спірну квартиру.

Позивачка не надала суду документів, які підтверджують поважність пропуску нею строків позовної давності, в матеріалах справи відсутня заява про поновлення процесуального строку.

Водночас наголошує на тому, що представником відповідачки надано суду заяву про застосування позовної давності. Однак, судом першої інстанції це було проігноровано і позовна давність не застосована.

Від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просить справу розглянути без її участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Бітюкова В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, позивачку ОСОБА_1 , яка заперечує проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірне майно було придбано подружжям під час перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, їх частки є рівними, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також суд дійшов висновку, що підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності немає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 1983 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 (а. с. 14, Т.1).

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 18 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвав (а. с. 15, Т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 5935, ОСОБА_4 придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16 17, Т. 1).

Згідно з пунктом 1.6 вказаного договору купівлі-продажу згода іншого з подружжя отримана в установленому законом порядку.

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що за ОСОБА_4 29 вересня 2006 року зареєстрована на праві приватної власності спірна квартира (а. с. 18, Т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а. с. 11, Т. 1).

19 грудня 2020 року Сумською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 1027/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за заявою його доньки ОСОБА_2 (а. с. 224-228б, Т. 1).

Постановою завідувача Сумської міської державної нотаріальної контори від 20 травня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з вирішенням спору між нею та спадкоємцями в судовому порядку (а. с. 231, Т.1).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована зацікавленою стороною, яка може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Згідно положень ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як було вставлено судом першої інстанції, спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_2 була набута подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час шлюбу. Отже, виходячи з презумпції спільності права власності подружжя на майно, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а їх частки є рівними. Відповідачем ОСОБА_3 вказана презумпція належними доказами спростована не була. Суд першої інстанції вірно зазначив, що рішеннями судів в цивільних справах № 591/8188/14-ц, № 591/5553/14-ц, на які посилається представник ОСОБА_3 і в апеляційній скарзі, не встановлено факт не проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2005 року.

Стосовно доводів ОСОБА_3 , що позивачкою не було наведено джерел походження коштів, за які була придбана спірна квартира, колегія суддів зазначає, що в даному випадку саме на відповідача покладено обов`язок спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру.

В суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Бітюковим В.В. було заявлено про застосування строків позовної давності (а. с. 199, Т. 1).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У частині другій статті 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано 18 грудня 2014 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2014 року.

З вказаним позовом про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири позивачка звернулася до суду 19 жовтня 2020 року.

Докази того, що за життя ОСОБА_4 заперечував та не визнавав право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку порушення права ОСОБА_1 на належну їй частку у спільній сумісній власності подружжя відбулося у зв`язку зі смертю колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неможливістю оформлення ОСОБА_1 права власності на належне їй майно у зв`язку з невизнанням відповідачкою ОСОБА_3 її права власності на спільне сумісне майно подружжя після смерті ОСОБА_4 .

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що з матеріалів цивільної справи № 591/8188/14-ц про розірвання шлюбу вбачається, що ОСОБА_1 подавала заяву про поділ майна подружжя, яку потім відкликала, оскільки в матеріалах вказаної справи міститься тільки заперечення ОСОБА_1 проти позовної заяви про розірвання шлюбу в яких остання просила звільнити її від сплати судового збору в розмірі 243 грн 60 коп. та повернути їй кошти в розмірі 1500 грн, які вона сплачує за кредит ОСОБА_4 . Спірна квартира предметом заперечень ОСОБА_1 не була.

Колегією суддів також не встановлено порушень місцевим судом норм процесуального права. Твердження представника відповідачки адвоката Бітюкова В.В. стосовно того, що суд за їх клопотанням мав повернутися до розгляду справи в підготовчому провадженні не ґрунтуються на нормах цивільно-процесуального законодавства, оскільки приписами ЦПК України встановлені конкретні підстави, коли розгляд справи починається спочатку з проведенням підготовчого засідання. Не отримання своєчасно ОСОБА_3 позовної заяви у зв`язку з її не проживанням за місцем реєстрації такою підставою не являється.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що в позовній заяві була невірно вказана фактична адреса відповідачки ОСОБА_3 , внаслідок чого остання була позбавлена можливості реалізувати своє право на подання відзиву, колегія суддів зазначає, що місцевим судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України було зроблено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, та в подальшому судові повістки про виклик до суду направлялися їй, як це передбачено нормами п. 2) ч. 7 ст. 128 ЦПК України за місцем її проживання, зареєстрованим в установленому законом порядку (а. с. 51, Т. 1).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 376, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Бітюкова Вадима Володимировичазалишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 липня 2021 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук