справа № 198/132/21
провадження № 2/0198/134/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., представника позивача адвоката Ільченко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вербківської об`єднаної територіальної громади в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Олександрівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 003718, та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Юр`ївської держнотконтори Дніпропетровської області 20.12.2001.

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся до Юр`ївської держнотконтори Дніпропетровської області для оформлення своїх спадкових прав, однак нотаріус постановою від 19.03.2021 відмовив у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю документів на підтвердження факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак, позивач стверджує, що фактично прийняв спадщину, оскільки приблизно за два роки до смерті батька він переїхав до ОСОБА_2 на постійне місце проживання, проживав з померлим на момент смерті та проживає постійно до цього часу. До того ж із заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

Крім того, позивач під час звернення до нотаріальної контори дізнався, що рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2015 у справі № 198/99/15-ц земельну ділянку, яка належала його батькові на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 003718, визнано відумерлою спадщиною та передано до комунальної власності Олександрівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, правонаступником якої є Вербківська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області. Водночас належний померлому житловий будинок, в якому проживав і спадкоємець, і спадкодавець, відумерлою спадщиною не визнавався.

Таким чином, позивач не має змоги оформити свої спадкові права, тому змушений звернутись до суду та просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою суду від 23.04.2021 у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , та для огляду цивільну справу № 198/99/15-ц.

04.06.2021 судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

В подальшому підготовче судове засідання неодноразово відкладалось через невиконання відповідачем ухвал суду про витребування доказів та неявку представників сторін в судове засідання, а 22.06.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження.

16.07.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила задовольнити її з підстав, викладених у позові.

Представник Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, в поданій на адресу суду заяві просив розглядати справу за відсутності представника відповідача, прийняття рішення у справі залишив на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, з`ясувавши обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Олександрівської сільради Юр`ївського району Дніпропетровської області 01.12.2009 (а.с. 7).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,056 га, розташованої на території Олександрівської сільради (на теперішній час Вербківської сільради) ОСОБА_3 (на теперішній час Павлоградського) району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 003718, виданого Олександрівською сільрадою 26.07.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 582, та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Юр`ївської держнотконтори Дніпропетровської області 20.12.2001 (а.с. 12-13).

Як виходить з довідки № 1230, виданої Вербківською сільрадою Павлоградського району Дніпропетровської області 06.07.2021, та копії погосподарської книги, на час смерті спадкодавця разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованою жодна особа не значилась (а.с. 73-77).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 є сином ОСОБА_2 , тобто спадкоємцем за законом першої черги, який з 2007 року взагалі не має зареєстрованого місця проживання (а.с. 6, 8).

За положеннями ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто способами прийняття спадщини є спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса спадкоємцем, який на час відкриття спадщини разом за спадкодавцем не проживав. При цьому спадкоємцю, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не потрібно вчиняти жодних юридичних дій для її прийняття сам факт його постійного проживання і віднесення до числа спадкоємців є достатнім для виникнення юридичних наслідків у формі прийняття спадщини.

Цей факт, що за загальним правилом перевіряється нотаріусом, є підтвердженням прийняття спадщини і, будучи доведеним спадкоємцем належними документами, є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру станом на 15.03.2021 у реєстрі відсутні відомості про чинні заповіти та/або спадкові договори щодо майна померлого ОСОБА_2 . Також не видавались свідоцтва про право на спадщину (а.с. 37-38).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, законодавством не встановлено строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину, зобов`язаний вчинити такі дії.

15 березня 2021 року позивач звернувся до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріус постановою від 19 березня 2021 року відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропущений строк 6 місяців для прийняття спадщини (а.с. 10).

Пунктами 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (6 місяців), він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

З огляду на викладені норми права за відсутності документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання або постійне проживання спадкоємця на день смерті разом зі спадкодавцем, державний нотаріус правомірно відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на момент смерті не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись з відповідним позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) до суду.

Для встановлення ознак, за якими постійне проживання особи відрізняється від її тимчасового перебування в конкретному населеному пункті, суд вважає необхідним звернутись до відповідних нормативних актів в редакції, що діяла на момент смерті ОСОБА_2 , тобто станом на 2009 рік.

Згідно зі ст. 29 ЦК України (в редакції за період з 16.01.03 року по 02.09.2014 рік) місцем проживання фізичної особи визнавались житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року

N 1382-IV (в редакції за період з 11.12.03 року по 02.09.2014 рік) місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Аналіз положень ст. 29 ЦК України та ст. ст. 3, 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить, що постійним місцем проживання особи вважалось розташоване на території конкретної адміністративно-територіальної одиниці житлове приміщення, в якому особа проживала понад 6 місяців протягом року.

Разом з тим, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем та не прийняв спадщину, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (постанови Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 та від 01.07.2020 у справі № 222/1109/17).

Так, відповідно до акта обстеження фактичного проживання ОСОБА_1 від 13.07.2021, складеного посадовими особами Вербківської сільради Павлоградського району Дніпропетровської області, останній дійсно проживав разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на момент його смерті (а.с. 80).

Допитані під час судового розгляду як свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показали, що все життя проживають в селі Олександрівка. Приблизно з 2006-2007 років були знайомі з ОСОБА_2 , з яким проживали неподалік на одній вулиці та до якого в 2007 році з міста Тернівка переїхав його син ОСОБА_1 , залишившись з цього часу постійно проживати разом з батьком. Родина ОСОБА_6 утримувала підсобне господарство, домашню худобу, в зв`язку з чим свідки часто бачились з батьком та сином по черзі коли останні виганяли корів для випасання в загальне стадо. Поховання ОСОБА_2 також в 2009 році здійснював позивач, залишившись після смерті батька господарем садиби.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки вони принесли присягу та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.

Також судом під час судового розгляду досліджено матеріали цивільної справи № 198/99/15-ц за заявою Павлоградського міжрайонного прокурора в інтересах Олександрівської сільради про визнання спадщини у вигляді земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 003718, відумерлою спадщиною.

В матеріалах вказаної цивільної справи міститься довідка виконкому Олександрівської сільради від 10.02.2015 про реєстрацію та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , лише спадкодавця ОСОБА_2 без зазначення чи мешкали будь-які інші особи за цією адресою на момент смерті останнього, чи ні (а.с. 90-93).

При цьому Олександрівською сільрадою з незрозумілих причин одночасно в рамках розгляду цивільної справи не ставилось питання про визнання відумерлою спадщини у вигляді житлового будинку за вказаною адресою, який належав померлому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Юр`ївської держнотконтори Дніпропетровської області 20.12.2001, що за встановлених обставин на думку суду може свідчити про недобросовісність дій органу місцевого самоврядування та намагання позбавити особу права на спадщину на частину майна у вигляді земельної ділянки.

Підсумовуючи, з огляду на наведені норми законодавства, період проживання (2 роки до моменту смерті спадкодавця), обставини справи, подані сторонами документи та показання свідків, суд вважає, що проживання ОСОБА_1 разом з батьком на момент смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 , носило характер постійного, тому позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання представника позивача про залишення витрат зі сплати судового збору за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Вербківської об`єднаної територіальної громади в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51454, Дніпропетровська обл., Павлоградський (колишній Юр`ївський) район, с. Вербки, вул. Матросова, буд. 20) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 29 липня 2021 року.

Суддя І. О. Гайдар