Провадження №2/523/4414/21
У Х В А Л А

"16" липня 2021 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши позовну заяву та додані документи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_4 , яка була її тіткою, на праві приватної власності належали 2/3 частки домоволодіння АДРЕСА_4 . ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла , за її життя вони підтримували теплі родинні відносини, тітка потребувала постійного стороннього догляду, який здійснювала позивач. У ОСОБА_4 було два сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які постійно проживали у Російській Федерації. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримали. Після поховання тітки між позивачем та відповідачами було укладено договір безкоштовного користування часткою домоволодіння на п`ять років. По закінченню терміну дії даного договору позивачка запропонувала власникам повернути майно та оригінали документів на дане домоволодіння, однак, спадкоємці відмовилися приїжджати та повідомили, що це домоволодіння їх не цікавить та вони не мають наміру повертатися, користуватися ним та оформлювати право власності щодо нього. Таким чином починаючи з 24.04.1999 року, по закінченню договору безкоштовного користуванню зазначеним домоволодінням позивачка продовжує ним користуватися та сплачує комунальні послуги. На підставі викладено просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/3 частики домоволодіння АДРЕСА_4 .

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позові позивач зазначає, що звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», згідно якого: від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Разом з цим, позивачем на підтвердження звільнення від сплати судового збору до позовної заяви не надано доказів щодо такого звільнення, довідки огляду МСЕК, пенсійного посвідчення тощо, що позбавляє суд можливості здійснити перевірку обставин звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, суддя дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно ст.ст. 1 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон), судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2021 року з 01 січня встановлений у розмірі 2270 гривень.

Як зазначено у ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземці) та фізичні особи підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно до п.1.1) ч.2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна та п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази проведення оцінки майна, щодо якого позивач просить визнати право власності, а саме: 2/3 частки домоволодіння АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. а п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вартості майна, яка відповідає фактичній (ринковій) вартості спірного майна на день звернення до суду, виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» до суду подано не було.

Відповідно до ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, необхідно дійти висновку про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 8, 175, 177, 185, 353 ЦПК України, ст.ст. 1, 4, 6 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня вручення йому копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, з урахуванням вимог викладених в ухвалі суду, а саме:

- надати суду докази звільнення від сплати судового збору, відповідно до вимог п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» або докази проведення оцінки майна та на підтвердження сплати судового збору, відповідно до ст. 176 ЦПК України.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про залишення заяви без руху щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: