ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1413/21 Номер провадження 22-ц/814/1521/21Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М. при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтерсах якої апеляційну скаргу подано її представником адвокатом - Нестеренко Дмитром Геннадійовичем на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2021 року (ухвалене суддею Мурашовою Н.В. та присяжними Медова В.В., Антонюк А.В., повний текст рішення складено суддею 19 квітня 2021 року) у справі за заявою лікаря-психіатра відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ОСОБА_4 про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року лікар-психіатр відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу».

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 була госпіталізована до психіатричного закладу 14.04.2021 року о 19:20 год., доставлена з дому психіатричною бригадою ЕМД, яку викликав чоловік з підстав її неадекватної поведінки. З пояснень чоловіка ОСОБА_1 вбачалося, що вона висловлює маячню, погрожує дітям ножем, спонукала сина до самогубства, висловлювала наміри вчинити самогубство, не признає свого імені, свого чоловіка, постійно розмовляє сама з собою без зупинки, мова не по суті. На момент огляду ОСОБА_1 знаходилася в психомоторному збудженні, поведінка дезорганізована, маловпорядкована, дезорієнтована у власній особистості, часі та навколишньому середовищі. Мовний контакт малопродуктивний, мова не по суті. Негативно налаштована до оточуючих, брутально лається на адресу лікаря, медичного персоналу. Внутрішньо напружена, параноїдно налаштована. Афективно заряджена та імпульсивна. Перебуває під впливом галюцинаторно-марних переживань. Мислення прискорене за темпом, малопослідовне, дезорганізоване. Звучать несистематизовані маячні ідеї по відношенню до чоловіка та оточуючих. Заперечує наявність у себе імені. Заперечує наявність чоловіка. У зв`язку з хворобливими переживаннями втрачений зв`язок з навколишнім середовищем. Критика власного стану відсутня. Хворою себе не вважає, згоди на лікування не надає.

15.04.2021 року о 10:00 год. ОСОБА_1 оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію, прийшла до висновку, що лікування можливе лише в умовах стаціонару, оскільки вона перебуває у стані тяжкого психічного розладу, внаслідок якого не може критично оцінити свій стан, може завдати шкоди собі та оточуючим, поставлений діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Комісією лікарів-психіатрів визнано за доцільне звернутися до суду для вирішення питання госпіталізації ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» у примусовому порядку згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2021 рокузаяву лікаря-психіатра відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ОСОБА_4 про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку - задоволено.

Застосовано відносно ОСОБА_1 госпіталізацію до відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» (місцезнаходження: Полтавська область м. Кременчук, вул. Павла Чубинського, 12) у примусовому порядку на строк наявності підстав, за якими проведено госпіталізацію, але не більше ніж на 6 місяців.

Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації.

Рішенння суду допущено до негайного виконання.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 , в інтерсах якої апеляційну скаргу подано її представником адвокатом - Нестеренко Дмитром Геннадійовичем, в якій прохає рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2021 року скасувати, та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви лікаря-психіатра відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ОСОБА_4 про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку - відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції у своєму рішенні не наведено, якими доказами чи обставинами підтверджується те, що стан ОСОБА_1 є таким, що дозволяє дійти переконливого висновку для примусового тримання останньої у психіатричній лікарні. Посилається на те, що у судовому рішенні не вказано, на підставі чого суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

Тому, без встановлення того факту, що поведінка особи є небезпечною для неї чи оточуючих, неможливо застосувати до неї такий захід, які примусова госпіталізація до психіатричного закладу, що відповідає положенням статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», пункту 1 ст. 5 Конвенції про захаст прав і основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в режимі відеоконференції. На момент розгляду справи були присутні заявник та представник ОСОБА_1 , інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 15.04.2021 року, ОСОБА_1 не є інвалідом, дане надходження до психіатричного стаціонару перше. Раніше не зверталася за медичною допомогою. ОСОБА_1 була доставлена до лікарні з дому 14.04.2021 року о 19:20 год. бригадою екстреної медичної допомоги, яку викликав чоловік. Згідно талону супровідного листка ЕМД, чоловік повідомив, що зміни в психічному стані та поведінці ОСОБА_1 вбачаються протягом останніх двох років, а саме неадекватно себе поводить, висловлює різноманітну маячню, не визнає наявність у себе власного імені, чоловіка, матері, говорить про наявність неприязних запахів навколо, погрожувала ножем двом дітям, погрожувала своїм самогубством, постійно розмовляє сама до себе без зупинки, мова не по суті, була спроба спалити хату.

На момент огляду комісією лікарів-психіатрів, ОСОБА_1 знаходилася в психомоторному збудженні, поведінка дезорганізована, маловпорядкована, дезорієнтована у власній особистості, часі та навколишньому середовищі. Мовний контакт малопродуктивний, мова не по суті. Негативно налаштована до оточуючих, брутально лається на адресу лікаря, медичного персоналу. Внутрішньо напружена, параноїдно налаштована. Афективно заряджена та імпульсивна. Перебуває під впливом галюцинаторно-марних переживань. Мислення прискорене за темпом, малопослідовне, дезорганізоване.

Звучать несистематизовані маячні ідеї по відношенню до чоловіка та оточуючих. Заперечує наявність у себе імені. Заперечує наявність чоловіка. У зв`язку з хворобливими переживаннями втрачений зв`язок з навколишнім середовищем. Критика власного стану відсутня. Хворою себе не вважає, згоди на лікування не надає.

Комісія лікарів-психіатрів встановила, що ОСОБА_1 обґрунтовано госпіталізована, лікування можливе лише в умовах стаціонару, оскільки вона перебуває у стані тяжкого психічного розладу, внаслідок якого не може критично оцінити свій стан, може завдати шкоди собі та оточуючим. Поставлений діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Допитаний судом свідок ОСОБА_2 повідомив, що перебуває з ОСОБА_1 в шлюбі, зареєстрованому в 2006 році. Проживають разом, мають двох спільних дітей. ОСОБА_1 не є інвалідом, не позбавлялася та не обмежувалася дієздатності, має вищу економічну освіту, останнє місце роботи в.о. головного економіста 3 міської лікарні м. Кременчука. Близько 3 років тому звільнена з підстав конфлікту з керівництвом. Після чого не працює, почала звинувачувати оточуючих у своїх проблемах. Поступово стан її психічного здоров`я погіршувався. Близько 2 років тому ОСОБА_1 намагалася в будинку спалити свій одяг, що могло призвести до пожежі. Зі слів дітей, близько 2 місяців тому вона погрожувала їм ножем. Але сам ОСОБА_2 цього не бачив. ОСОБА_1 висловлювала намір вчинити самогубство. Пропонувала сину вчинити самогубство. Вона постійно говорить сама з собою, кричить, лається на оточуючих. Перестала виконувати дії, направлені на забезпечення життєдіяльності сім`ї, не прибирає, не готує їжу. Лікуватися категорично відмовляється, тому раніше не зверталися до лікарів за медичною допомогою. Оскільки психічній стан ОСОБА_1 значно погіршився, викликали бригаду ЕМД, щоб надати їй медичну допомогу.

Допитаний судом свідок ОСОБА_3 повідомив, що є сином ОСОБА_1 . Навчається в університеті по спеціальності електроніка. Проживає з батьками та сестрою в м. Кременчук. Близько 3 років тому стан здоров`я мами став поступого погіршуватися. З того часу як мама не працює, постійно перебуває вдома. Близько 2 місяців тому ОСОБА_1 погрожувала ножем його сестрі. ОСОБА_1 висловлювала намір вчинити самогубство. Пропонувала йому вчинити самогубство. Вона постійно говорить сама з собою, кричить, лається на оточуючих. Перестала виконувати дії, направлені на забезпечення життєдіяльності сім`ї, не прибирає, не готує їжу. Батько та бабуся зі сторони батька піклуються про сім`ю. Мати весь день знаходиться в своїй кімнаті, там лається сама з собою та кричить. Іноді виходить на кухню, щоб поїсти, а також у вбиральню. Близько 2 місяців тому, коли ОСОБА_1 лаялася на адресу ОСОБА_3 , принужувала його, він зробив їй зауваження. У відповідь ОСОБА_1 погрожувала йому ножем. Після цього в будинку були заховані усі ножі. А ОСОБА_3 намагається уникати спілкування з матір`ю. Подібна ситуація не повторювалася. ОСОБА_1 категорично відмовляється лікуватися, тому раніше не зверталися до лікарів за медичною допомогою. Оскільки психічній стан ОСОБА_1 значно погіршився, викликали бригаду ЕМД, щоб надати їй медичну допомогу.

Задовольняючи заяву лікаря-психіатра, суд першої інстанції оцінюючи докази у сукупності дійшов висновку про доведення того факту, що наявне у ОСОБА_1 психічне захворювання обумовлює небезпеку для неї самої та оточучих, а тому вона потребує застосування госпіталізації у психіатричний стаціонар без її згоди для проходження лікування у примусовому порядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення заяви лікаря-психіатра про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку без її згоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу»:

Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Так, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 15.04.2021 року вбачається, що 14.04.2021 року о 19:20 год. ОСОБА_1 психіатричною бригадою ЕМД була доставлена в стаціонарне відділення відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради».

У відділенні 15.04.2020 року о 10:00 годині пацієнтка оглянута комісією лікарів-психіатрів відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» у складі: в.о. завідуючого підрозділу ОСОБА_6, лікаря-психіатра ОСОБА_5, лікаря -психіатра ОСОБА_4

Комісія підтвердила обгрунтованість рішення про госпіталізацію згідно ЗУ «Про психіатритчну допомогу» та прийшла до висновку, що обстеження і лікування ОСОБА_1 можливе тільки в умовах стаціонару, встановлений діагноз: Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

При обстеженні психічного стану комісія лікарів виявила, що психічний стан ОСОБА_1 перебуває в стані тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона не може критично оцінити свій стан та може завдати шкоди собі та оточуючим.

Хворому поставлено діагноз: Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Згода ОСОБА_1 на обстеження та госпіталізацію до психіатричного закладу відсутня.

У судовому засіданні представник лікарні повідомила, що амбулаторне лікування ОСОБА_1 наразі не вбачається можливим, тільки стаціонарно, оскільки пацієнт не вважає себе хворим, критичне мислення відсутнє, відмовляється лікуватися.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, позицію рідних та фахівців, які вважають за доцільне провести лікування ОСОБА_1 , без її згоди, суд першої інстанції, зійшов обґрунтованого висновку за необхідне госпіталізувати останню в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

Враховуючи, що у ОСОБА_1 наявне психічне захворювання, що обумовлене небезпеку для неї самої та оточучих, а тому суд дійшов правильного висновку про те, що вона потребує застосування госпіталізації у психіатричний стаціонар без її згоди для проходження лікування у примусовому порядку.

Колегією суддів, також взято до уваги той факт, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 вже пройшла лікування та перебуває вдома у зв`язку з покращенням її психічного стану. При цьому зі змісту власноручної усвідомленої письмової заяви останньої, вбачається, що ОСОБА_1 фактично погодила необхідність надання їй психіатричної допомоги та необхідність лікування.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями позивача.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтерсах якої апеляційну скаргу подано її представником адвокатом - Нестеренко Дмитром Геннадійовичем - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 23 липня 2021 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ С.А. Гальонкін _________________ Л.М. Хіль