Справа №672/292/19
Провадження №2/672/3/21
РІШЕННЯ
10 березня 2021 року м. Городок
Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городка в порядку загального позовного провадження цивільну справу №672/292/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог: Городоцька міська рада Хмельницької області
про скасування рішень органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів про скасування рішень органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку з тих підстав, що при здійсненні процедури оформлення права власності на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, виявив що відповідачем ОСОБА_3 було фактично захоплено частину його земельної ділянки.
За заявою представника позивача, відповідно до ухвали суду від 15.04.2019 року до участі у справі у якості співвідповідача була залучена Городоцька міська рада Хмельницької області, як правонаступник Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області (т.1 а.с.107).
Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили у повному обсязі. Вказують, що в даному випадку права позивача жодним чином не порушені, а тому його позов є безпідставним. Також вказують на недопустимість у якості письмового доказу висновку земельно-технічної експертизи від 20.08.2020 р. з тих підстав, що така експертиза проводилась декількома експертами (зокрема другий експерт допомагав проводити заміри). Крім того, посилаються, що позивач змінив конфігурацію своєї земельної ділянки, встановивши новий паркан, в результаті чого її площа, яка перебуває у фактичному користуванні позивача зменшилась.
Представник відповідача Городоцької міської ради Хмельницької області подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просить слухати у його відсутність (т.1 а.с.161).
Суд, заслухавши сторони та їх представників, оголосивши заяву представника відповідача Городоцької міської ради Хмельницької області, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи із такого.
Судом об`єктивно встановлено, що у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка по АДРЕСА_1 .
Відповідач, його сусід, ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки площею 0.1993 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1 .
Рішенням сесії Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 14.08.1993 року ОСОБА_5 (батьку позивача) було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0.35 га, в тому числі для обслуговування будівель 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0.10 га, що підтверджуються архівною довідкою архівного відділу Городоцької РДА (т.1 а.с. 11).

Позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 та своєї матері ОСОБА_6 , спадщину належним чином прийняв, на частину спадкового майна отримав свідоцтва про спадщину за законом, копії яких долучені до матеріалів справи (т.1 а.с. 9-10).

Відповідач ОСОБА_3 07.07.2003 року отримав у дар від ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними будівлями у с. Велика Яромирка Городоцького району Хмельницької області, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.32,36).

У відповідності до п.11 вищевказаного договору дарування зміст ст.120 Земельного кодексу України нотаріусом роз`яснено.

Згідно копії технічного паспорта на будинок, він розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 33-35).

З книги реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у власність Великояромирської сільської ради народних депутатів за 1993 рік вбачається, що ОСОБА_7 було передано у власність земельну ділянку площею 0.19 га, а ОСОБА_5 0.35 га (т.1 а.с.15-17).

З листа Городоцької РДА від 05.12.2018 року вбачається, що акти обміру земельних ділянок громадян, яким вони безоплатно передані у власність на постійне зберігання до архівного відділу райдержадміністрації не передавались (т.1 а.с. 12).

Отримавши в дарування житловий будинок, відповідач ОСОБА_3 10.10.2011 року звернувся із заявою до ДП "Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про проведення робіт по встановленню (відновленню) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки загальною площею 0.1993 га (т.1 а.с. 26).

Рішенням 6 сесії 7 скликання Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області №12 від 29.01.2016 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0.1993 га по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27).

Згідно акту встановлення-закріплення меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 25.01.2011 року, межові знаки передані ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_1 . Суміжним землевласником (землекористувачем) зокрема є ОСОБА_1 , який також підписав даний акт (т.1 а.с. 31).

Рішенням Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 18.10.2016 року №9 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1993 га по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 59).

В подальшому, ОСОБА_3 здійснив державну реєстрацію права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Також, даній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :01:009:0001.

26.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 площею 0.35 га (т.1 а.с. 18).

Рішенням №51 сесії Городоцької міської ради Хмельницької області було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 площею 0.35 га (т.1 а.с. 19).

Однак, після звернення позивача до землевпорядної організації за виготовленням технічної документації, після обмірів земельної ділянки, було встановлено, що розмір земельної ділянки, на яку може бути виготовлена технічна документація становить лише 0.3396 га, і у разі виготовлення такої технічної документації матиме місце накладка на сусідню земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 .

У зв`язку із цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи позовну вимогу щодо визнання незаконним і скасування рішення Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області №12 від 29.01.2016 року про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0.1993 га по АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про її необґрунтованість виходячи із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

П. (г) ч.3 ст.152 ЗК України визначено спосіб захисту прав на земельні ділянки у спосіб визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, суд не вправі скасовувати рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування і даний спосіб захисту позивачем обрано невірно.

Однак, крім цього, суд не вважає за можливе задовольняти такі вимоги позивача також із наступних причин.

В даному випадку, з врахуванням встановлених обставин у справі, орган місцевого самоврядування на вирішення питання щодо передання земельної ділянки у власність, міг ухвалити незаконне рішення лише на стадії передання спірної земельної ділянки у власність, що має місце при затвердженні проекту технічної документації із землеустрою, коли, власне, і має відбуватись перевірка законності передання вже конкретно визначеної земельної ділянки у власність.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу щодо визнання незаконним та скасування рішення Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області №9 від 18.10.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_3 площею 0.1993 га по АДРЕСА_1 та передання ОСОБА_3 у власність вказаної земельної ділянки, суд виходить із такого.

Згідно з ст.ст. 13-14 Конституції України, земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської ) економічної зони з об`єктами права власності Українського народу. Від Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним багатством, що перебуває під охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою включно відповідно до закону.

Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю.

Так, за змістом ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, суд не вважає за можливе скасувати оспорюване рішення, оскільки відповідно до ст.152 Земельного Кодексу України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, де згідно п.(г) ч.3 даної статті визначено, що такий захист може здійснюватись у спосіб визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є спадкоємцем своїх батьків, а його батькові ОСОБА_5 , було передано у власність земельну ділянку, якою на даний час і користується позивач.

Вищевказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_8 згідно із Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок»

П.1 Перехідних положень Земельного кодексу України, встановлює, що: «рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку».

Вказаним Декретом було передбачено передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм раніше у користування для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва (пункт 1 Декрету).

При цьому на відступ від загальних правил про оформлення прав на землю (статті 22, 23 Земельного кодексу України у ред. 1992 року), Декретом було передбачено виникнення права власності на передані у власність земельні ділянки безпосередньо на підставі рішень про їх приватизацію з подальшим оформленням відповідних державних актів (пункт 3 Декрету). Правова позиція, за якою право власності щодо ділянок, приватизованих згідно з Декретом, виникає незалежно від їх посвідчення державним актом, висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 372/2626/15-ц. Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з п. 2 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Абз.2 п.1 розділу Х Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, розробка проекту землеустрою щодо відведення відповідних земельних ділянок законом не вимагається.

Згідно із п.7 розділу Х чинного Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація може бути здійснена за заявою як власників земельних ділянок, так і їхніх спадкоємців (п.1 розділу Х Кодексу).

Враховуючи, що свідоцтво про право на спадщину може бути оформлене лише на земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер, необхідна для такого присвоєння технічна документація може бути виготовлена на замовлення спадкоємця, статус якого може бути підтверджений витягом із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу (п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127), або рішенням суду.

Отже, ОСОБА_1 успадкував після смерті свого батька право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0.35 га.

Неможливість позивача виготовити технічну документацію на означену площу земельної ділянки є порушенням його прав як власника.

Натомість, ОСОБА_3 при набутті права власності на житловий будинок 07.07.2003 року, за договором дарування, в с. Велика Яромирка Городоцького району Хмельницької області, право власності на земельну ділянку під ним не набув.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 січня 2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, ч.1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у даній справі, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.01.2021 року у справі №318/1274/18, Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них.

Будь-яких цивільно-правових угод з приводу земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не укладав.

Натомість, відповідач отримав дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0.1993 га та рішенням Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 18.10.2016 року №9 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1993 га по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 27,59).

При цьому, суд об`єктивно встановлено, що первинно ОСОБА_7 було передано у власність земельну ділянку під будинком площею 0.19 га, тоді як ОСОБА_3 вже її розмір збільшено було до 0.1993 без будь-яких на те підстав, жодних рішень органом місцевого самоврядування з цього приводу не приймалось.

В той же час, ОСОБА_3 було надано дозвіл саме на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто виготовлення документів було можливе на земельну ділянку лише у її межах, які раніше були визначені для ОСОБА_7 , тобто 0.19 га.

Крім того, такий дозвіл було видано не на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , на якій розміщено житловий будинок ОСОБА_3 , а на зовсім іншу земельну ділянку, а саме по АДРЕСА_1 .

Також, сама технічна документація із землеустрою оформлена відносно земельної ділянки ОСОБА_3 , оригінал якої досліджений судом, є суперечливою, з численними помилками та неточностями.

Наприклад, вона містить в собі акт встановлення-закріплення меж земельної ділянки від 25.01.2011 р., який складався за участю представника ДП "Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", тоді як даний заклад отримав ліцензію на провадження діяльності (проведення робіт із землеустрою) лише 10.02.2012 року.

Згідно пояснювальної записки, яка міститься в даній технічній документації, підставою для проведення робіт, серед іншого, є розпорядження Волочиської РДА від 24.11.2015 р. №852/2015, яке жодного відношення до земельної ділянки ОСОБА_3 не має.

З висновку експерта за результатами проведення комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 20.08.2020 року №1894/1895/19-26 вбачається, що надана на дослідження технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 за складом, змістом та правилами оформлення не відповідає нормам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_3 становлять 0.1998 га та не відповідають на місцевості межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0001; в той же час фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 становить 0.3453 га (т.1 а.с.224-253).

Допитана в судовому засіданні експерт, на роз`яснення свого висновку, підтвердила викладені у ньому результати, а також і ту обставину, що технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_3 не відповідає вимогам діючого законодавства.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що вищевказаний висновок експерта є недопустимим доказом, з тих підстав, що при обмірах земельної ділянки експерті допомагав інший експерт, а останній мав би здійснювати дослідження виключно одноособово, оскільки такі твердження є надуманими та ґрунтуються виключно на помилковому тлумаченні представником позивача норм чинного законодавства.

Крім того, будь-яких доказів того, що безпосередньо саме дослідження (а не пов`язані із ним технічні роботи, які неможливо експерту виконати одноособову через специфіку використання технічних приладів) виконувалось експертом не одноособово суду надано не було.

Також, суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 даних на підтвердження зміни чи незмінності межі, яка існує між земельними ділянками позивача та відповідача, оскільки в даному випадку такі показання не є визначальними для предмета спору.

В даному випадку, визначальним є те, що відповідач ОСОБА_3 отримав право на виготовлення технічної документації у розмірі, більшому ніж існував у попередньої власниці, при тому, що дозвіл на розроблення технічної документації він отримав саме на встановлення (відновлення) попередніх меж земельної ділянки.

Крім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача Городоцької міської ради Хмельницької області, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб.

А тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , в яких останній просить скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0.1993 га, кадастровий номер :01:009:0001 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 17235055, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 32180133 від 02.11.2016 року), то суд вважає їх обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення на підставі такого.

Враховуючи те, що правова підстава виникнення у ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку є недійсною (оскільки судом констатовано незаконність в цій частині рішення Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 18.10.2016 року №9), адже визнане недійсним вищевказане рішення відповідача втрачає свою силу з моменту його прийняття через свою незаконність.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч. 1,2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 47, 52 «Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26.10.2011 №1141, для внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, записів про скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав обов`язково зазначається індексний номер рішення. У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації прав, у результаті якої закрито розділ Державного реєстру прав та реєстраційну справу, в Державному реєстрі прав проставляється відмітка про скасування державної реєстрації прав і відкривається закритий розділ Державного реєстру прав та відповідна реєстраційна справа.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_3 незаконно набув право власності на спірну земельну ділянку, то суд вважає за можливе скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на земельну ділянку площею 0.1993 га, кадастровий номер :01:009:0001.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що судовий збір та витрати на проведення експертизи підлягають пропорційному розподілу відповідно до частини задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів в порядку, передбаченому ч.1,2 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 264-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області №9 від 18.10.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_3 площею 0.1993 га по АДРЕСА_1 та передання ОСОБА_3 у власність вказаної земельної ділянки.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0.1993 га, кадастровий номер :01:009:0001 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 17235055, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 32180133 від 02.11.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1152 грн. 60 коп. та 3485 грн. 07 коп. витрат на проведення експертизи.

Стягнути з Городоцької міської ради Хмельнцької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп. та 1747 грн. 74 коп. витрат на проведення експертизи.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через місцевий суд, який ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Німий Сергій Олександрович, 29015, вул. Старокостянтинівське шосе 12 кв.49 м. Хмельницький.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН невідомий, АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: адвокат Столяр Микола Васильович, 32000 вул. Грушевського 51 м. Городок Хмельницька область.

Відповідач: Великояромирська сільська рада Городоцького району Хмельнцької області, , 32054 с. Велика Яромирка Городоцький район Хмельницька область.

Відповідач: Городоцька міська рада Хмельнцької області, , інд.32000, вул. Грушевського 53 м. Городок, Хмельницької області.

Повний текст рішення суду виготовлено 19.03.2021 року.

Суддя: