Провадження № 22-ц/802/1022/21 Категорія: 47 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Вакіна Д.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Христюк А. В., Романішиної Т. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду за апеляційною скаргою відповідача Волинської обласної прокуратури на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач-1, МВС України), Прокуратури Волинської області (далі відповідач-2, Прокуратура Волинської області), Державної казначейської служби України (далі відповідач-3, ДКС України) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Ухвалою суду від 04 березня 2021 року замінено відповідача у справі з Головного управління Національної поліції у Волинській області на Управління Міністерства внутрішні справ України у Волинській області.

Покликалися на те, що 27 листопада 2012 до реєстру досудових розслідувань було внесене кримінальне провадження №00030, за ч.4 с.190 КК України.

25 жовтня 2013 року позивачам у справі було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2020 року кримінальне провадження стосовно позивачів було закрито у зв`язку недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Позивачі зазначають, що у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом вони зазнали моральної шкоди, а також змушені були витрачати кошти на оплату послуг адвокатів.

Посилаючись на приписи Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(далі - Закон) просили суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_2 428,064 грн. на відшкодування моральної шкоди та 100 000,00 грн. , сплачених у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 428064 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 100 000,00 грн. сплачених у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

У березні 2021 року позивачі подали заяву про уточнення позовних вимог, у якій просили стягнути на користь кожного 436258,10 грн. на відшкодування моральної шкоди та по 100 000,00 грн. на користь кожного із позивачів, сплачених у зв`язку з поданням юридичної допомоги.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 травня 2021 року постановлено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_2 436 258,10 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 436 258,10 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_2 100 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 100 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката. В задоволенні позову до Міністерства внутрішніх справ - відмовити.

В апеляційній скарзі прокуратура Волинської області просить змінити рішення в частині визначення розміру моральної шкоди посилаючись на неправильне визначення судом строку перебування позивачів під слідством та судом, відмовити у позові про стягнення витрат, понесених на оплату послуг адвоката, повернути обласній прокуратурі судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у випадку її задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів вказує на законність рішення суду першої інстанції. Зазначає, що на підтвердження оплати послуг адвоката позивачами подано прибуткові касові ордери, строк перебування під слідством і судом визначений судом правильно.

У відповідь на відзив на апеляційну скаргу Прокуратура Волинської області зауважує, що час, протягом якого кримінальне провадження було закрите а саме, період з 23.10.2014 по 06.08.2015 належить виключити з часу перебування під слідством і судом, і відповідно зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

Позивачами не подано належного розрахунку наданої правової допомоги з зазначенням часу, витраченого на участь в судових засіданнях, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Рішення суду в частині відмови у позові до Міністерства внутрішніх справ не оскаржувалось, тому відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, аргументи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2013 року позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2020 року кримінальне провадження стосовно позивачів було закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, а саме, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості позивачів в суд. (а.с. 7-11).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом суд виходив з мінімального розміру моральної шкоди, який визначений у ч.3 ст. 13 Закону, оскільки саме з такого розрахунку виходили позивачі та дійшов висновку, що всього під слідством та судом позивачі перебували повних 74 місяці та 22 дні

При визначенні строку перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під слідством і судом, суд першої інстанції правильно вважав, що його початком є 25 жовтня 2013 року. Разом з тим, cуд не врахував, що ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 жовтня 2014 року обвинувальний вирок Луцького міськрайонного суду від 06 серпня 2014 року було скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини І статті 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України. Лише ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Волинської області скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи викладене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції входить у період перебування особи під слідством та судом.

Схожих за змістом висновків щодо кінцевої дати перебування особи під слідством і судом дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18 (провадження № 61-1394св19).

Таким чином, період перебування позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 під слідством і судом складає не 74 місяці та 22 дні, а 65 місяців 9 днів, оскільки з цього періоду належить виключити період з 23 жовтня 2014 року, тобто з моменту винесення апеляційним судом постанови про закриття кримінального провадження до її скасування судом касаційної інстанції 06 серпня 2015 року.

Тому розмір відшкодування моральної шкоди кожному із позивачів за 65 місяців 9 днів виходячи із мінімальної заробітної плати , встановленої на час розгляду справи судом у розмірі 6000 грн., становитиме 391 800 грн. (65 місяців 9 днів х 6000 грн.).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю чи частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Оскільки висновки суду в частині визначення розміру моральної шкоди не відповідають обставинам справи, аргументи апеляційної скарги в частині визначення часу перебування позивачів під слідством і судом, а відповідно - і визначення розміру моральної шкоди є обгрунтованими, тому рішення Луцького міськрайонного суду в зазначеній частині необхідно змінити на підставі пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, постановити про стягнення на користь позивачів по 391800 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вимог про відшкодування витрат, понесених на оплату правової допомоги адвоката апеляційний суд відхиляє у зв`язку з таким.

Відповідно до положень пункту 1 статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

Згідно з приписами пункту 4 статті 3 Закону, у передбачених статтею 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Згідно з Договором про надання юридичних послуг від 19 вересня 2014 року та додатком до нього від 19 вересня 2014 року адвокат Ульчак Б.І. представляв інтереси ОСОБА_3 в якості захисника в суді апеляційної інстанції, фіксований гонорар становить 40000 гривень.

Згідно з договором про надання юридичних послуг від 19 жовтня 2015 року до Додатком від 19 жовтня 2015 року адвокат Ульчак Б.І. здійснював представництво ОСОБА_3 в апеляційному суду з фіксованим гонораром 30000 грн.

Згідно з договором про надання юридичних послуг від 19 листопада 2015 року та додатком до нього від 19 листопада 2015 адвокат Ульчак Б.І. здійснював представництво ОСОБА_3 в апеляційному суду з фіксованим гонораром 30000 грн.

Сплата коштів ОСОБА_3 на загальну суму 100 000 грн. підтверджується прибутковими касовими ордерами від 29 вересня 2014 року, від 30 жовтня 2015 року, від 02 грудня 2015 року.

Згідно з договором про надання юридичних послуг г від 20 лютого 2016 року та додатком до нього від 20 лютого 2016 адвокат Ульчак Б.І. здійснював представництво ОСОБА_2 в кримінальній справі за статтею 190 КК України ч. 4 з фіксованим гонораром 60000 грн.

Згідно з договором про надання юридичних послуг від 01 грудня 2016 року та додатком до нього від 01 грудня 2016 року адвокат Ульчак Б.І. представляв інтереси ОСОБА_2 як захисник на стадії нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції з фіксованим гонораром 40000 грн.

Квитанціями до прибуткових касових ордерів від 26 лютого 2016 року та від 16 грудня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_2 сплатив адвокату кошти на загальну суму 100 000 грн.

Встановивши, що позивачі ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 понесли витрати на оплату юридичної допомоги у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, суд першої інстанції на підставі положень статей 1, 3 Закону дійшов обґрунтованого висновку про стягнення понесених витрат на користь позивачів.

Аргументи апеляційної скарги про те, що надані позивачами на підтвердження понесених витрат на юридичну допомогу прибуткові касові ордери є неналежними доказами, апеляційний суд відхиляє, оскільки положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не визначено вимог до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а тому підтвердженням сплати гонорару адвокату може бути будь-який документ, складений у довільній формі.

Судом апеляційної інстанції досліджено оригінали зазначених вище квитанцій до прибуткових касових ордерів.

В апеляційній скарзі прокурор безпідставно посилається на Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та приписи статей 137, 141 ЦПК України, як на підставу для відмови у позові про відшкодування витрат, понесених на оплату правничої допомоги у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у зв`язку з таким.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 № 23-рп/2009 надано тлумачення положенням частини першої статті 59 Конституції України щодо права кожного на правову допомогу. У цьому рішенні Конституційний Суд України не висвітлював питання порядку визначення розміру витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Статті 137, 141 ЦПК України розміщені у главі 8 ЦПК України, яка називається «Судові витрати».

Нормами цієї глави визначено поняття судових витрат в цивільній справі, до яких, крім інших, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами залежно від того, на чию користь постановлено судове рішення.

Правова природа витрат на юридичну допомогу, понесених громадянином у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, на відшкодування яких позивачі просили стягнути по 100000 гривень кожному, не має характеру судових витрат в цивільній справі. Право на відшкодування цих витрат передбачено не нормами ЦПК , а Законом, який гарантує особі право на відшкодування понесених витрат на юридичну допомогу як шкоду, завдану громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Заявлена позивачами вимога про відшкодування витрат, понесених на оплату правової допомоги, є позовною вимогою, а не проханням щодо розподілу судових витрат між сторонами.

З наведених підстав посилання в апеляційній скарзі на Постанову Великої Палати Верховного Суду , викладену в Постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у якій висловлено правову позицію щодо розподілу в порядку статті 141 ЦПК України витрат на професійну правничу допомогу, понесених сторонами у цивільній справі, є недоречним.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, суд першої інстанції встановив на підставі належних доказів, що позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 незаконно перебували під слідством і судом, саме у зв`язку з перебуванням під слідством і судом звертались за наданням юридичної допомоги адвоката і така допомога надана, за що кожен із позивачів заплатив по 100 000 гривень, тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині вирішення позовних вимог про стягнення витрат, понесених на правову допомогу адвоката, тому рішення суду першої інстанції в зазначеній частині необхідно залишити без змін .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з приписами підпункту в пункту 2 частини і статті 382 ЦПК України, апеляційний суд в мотивувальній частині зазначає про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги прокурором сплачено судовий збір у розмірі 16087,70 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди змінено, та стягнуто на користь позивачів по 391800 грн. кожному, у той час як суд першої інстанції визначив розмір відшкодування по 436258.10 грн. кожному.

Отже, відсоток задоволених вимог апеляційної скарги - 18,19%, що становить 2926,35 грн., які необхідно компенсувати Волинській обласній прокуратурі за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача Волинської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року в даній справі в оскаржуваній частині вимог до Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на користь ОСОБА_2 391800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на користь ОСОБА_3 391800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: