Справа № 466/1137/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

16 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь 5688 грн., 53 коп. відшкодування майнової шкоди, 3 000 грн. моральної шкоди, 5000 грн. витрат на правову допомогу та 908,00 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 і там проживає. За цією ж адресою ще проживають: її мати ОСОБА_3 , двоє дітей: дочка - ОСОБА_4 і неповнолітній син - ОСОБА_5 .

Зазначає, що 23 січня 2021 року приблизно о 16.00 - 16.30 год., коли вони всією сім`єю перебували в квартирі, почули, що хтось грюкає (вибиває) вхідні двері в квартиру. До дверей підійшла її мати ОСОБА_3 і відкрила двері. В дверях був сусід (відповідач по справі) ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та поводив себе дуже агресивно. ОСОБА_6 відштовхнув її маму, вона впала на підлогу і відповідач вдерся в квартиру. Вона та донька ОСОБА_4 намагалися його виштовхнути з квартири, але їм це не вдалося. Їй вдалося разом з дітьми та матір`ю закрилися в кімнаті. ЇЇ дочка почала викликати працівників поліції. Поки вони чекали на поліцію, сусід продовжував вибивати двері в кімнату, зламавши дверну ручку. При цьому він їх ображав, виражався нецензурною лайкою і погрожував фізичною розправою. Коли приїхали працівники поліції, то вони відповідача виштовхали з їхньої квартири в загальний коридор. Вони написали заяву на відповідача та пояснення. Працівники поліції склали протокол на ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення та забрали його в райвідділ. Цього ж вечора відповідача відпустили з райвідділу, і коли він повернувся знову почав стукати до них в двері. Дочка знову почала викликати працівників поліції, однак вже ніхто на виклик не приїхав. Такі дії відповідача продовжувалися деякий час і пізніше він заспокоївся. Коли відповідача забрали працівники поліції, то вона побачила, що в квартирі пошкоджені вхідні залізні двері, а саме дверна ручка на якій є вм`ятина, що утворилася внаслідок ударів ногою. Пошкоджені також і міжкімнатні двері (відірвана дверна ручка). Пошкоджена дверна одвірка міжкімнатних дверей та відвалена штукатурка. Все це утворилося через агресивні дії відповідача.

Вина ОСОБА_2 доведена, на нього складений протокол та винесено постанову суду. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Своїми хуліганськими діями відповідач наніс їй матеріальної шкоди, що становить 5688 грн., 53 коп., а саме: пошкоджено нові міжкімнатні двері, а саме відірвана дверна ручка та пошкоджена дверна одвірка міжкімнатних дверей, а також пошкоджена дверна ручка на вхідних залізних дверях в квартиру.

Крім того, такими діями відповідача була нанесена їй моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 3000 гривень, яка полягає в тому, що на момент вчинення протиправних дій відповідачем в квартирі перебували вона, її діти та мати. Вона зазнала емоційного стресу, душевного хвилювання та почуття страху за своє життя і життя близьких людей. Також вона витратила свій час та кошти на придбання нової дверної ручки до вхідних дверей квартири. Таким чином вона змушена звернутися з позовом до суду, оскільки добровільно відповідач завдану шкоду їй не відшкодовує.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на мотиви викладеній в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у такому відмовити.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримали.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В судовому засіданні встановлено, що 23 січня 2021 року приблизно о 16:30 год., за адресою: АДРЕСА_2 , мати позивача ОСОБА_3 , почувши, що хтось вибиває вхідні двері та відчинила їх, у дверях стояв ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, який вдерся в квартиру та продовжував вибивати двері в кімнату, зламавши дверну ручку. При цьому він ображав мешканців вказаної квартири, виражався нецензурною лайкою і погрожував фізичною розправою. В подальшому приїхали працівники поліції та відносно ОСОБА_2 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.01.2021 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а саме в постанові зазначено, що ОСОБА_2 , 23.01.2021 року о 16 год. 30 хв. у АДРЕСА_3 , в під`їзді будинку ображав нецензурними словами гр. ОСОБА_4 , погрожував фізичною розправою, поводив себе зухвало та агресивно, копав ногами двері в помешкання АДРЕСА_4 , чим їх пошкодив, своїми діями, вчинив дрібне хуліганство, передбачене ст. 173 КУпАП. В судове засідання гр. ОСОБА_2 не з`явився, на адресу суду подав заяву про визнання своєї вини. Дана постанова ОСОБА_2 не оскаржувалася та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок протиправних дій, ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про право власності на вказану квартиру, серії НОМЕР_1 від 30 грудня 2005 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за вищевказаною адресою, серії ССА №719906 від 13.07.2006 року, а саме: пошкоджено нові міжкімнатні двері, а саме відірвана ручка та пошкоджена дверна одвірка міжкімнатних дверей. Двері були придбані та вмонтовані 02.03.2020, що підтверджується копією акта замірів дверей від 02.03.2020 та копією товарного чека №10/03 від 02.03.2020 на суму 4370 грн. 00 коп. Також було пошкоджено дверну ручку на вхідних залізних дверях в квартиру. Витрати пов`язані з купівлею нової ручки для металевих дверей та механізму для неї, становить 1318 грн., 53 коп., що стверджується копією квитанції №31 від 08.02.2021 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується у повній мірі з наведеними позивачем доказами на підтвердження заподіяння їй відповідачем шкоди, а також обставин, при яких така шкода була заподіяна. Тому, майнова шкода в розмірі 5688 грн., 53 коп. виходячи з положень ст. 1166 ЦК України підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд приходить до наступного.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обставин даної справи, а також глибини завданих позивачеві душевних страждань, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково та вважає достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 1000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати : на професійну допомогу; пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підтверджуючих документів укладення позивачем договору про надання правничої допомоги, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, матеріали справи не містять, таким чином, в цій частині позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача стягненню підлягає сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 908 грн., 00 коп.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 180, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76, 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 РНОКПП: НОМЕР_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 5688 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень, 00 копійок у відшкодування майнової шкоди, 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди та 908 (дев`ятсот вісім) гривень, 00 копійок судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 18 березня 2021 року.

Суддя Р. Б. Єзерський