Справа № 309/2981/18
Провадження № 2/309/9/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: Орос Я.В.

секретаря судового засідання: Соймик Н.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 про відвід головуючого судді Орос Ярослава Васильовича у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про виділ спільного сумісного майна подружжя та за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про визнання права на користування житловим приміщенням та виключення його з розподілу спільного сумісного майна подружжя.

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хустського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про виділ спільного сумісного майна подружжя та за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про визнання права на користування житловим приміщенням та виключення його з розподілу спільного сумісного майна подружжя.

На адресу суду від представника третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 надійшла заява про відвід судді Орос Я.В.

Відповідно до ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи , що заява про відвід подана в день судового засідання відповідно до вимог ст. 40 ЦПК України така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Заява вмотивована тим , що суддя Орос Я В. не може розглядати дану цивільну справу, а підлягає відводу у зв`язку з його заінтересованістю у розгляді даної справи , що викликає сумнів в його неупередженості та об`єктивності у розгляді даної справи.

Зокрема. 04 лютого 2021 року в кафе «Прем`єра», що у м. Хуст, її довіритель ОСОБА_4 зустрівся із своїм батьком - відповідачем у справі ОСОБА_7 , де батько сказав довірителю, що йому подзвонив суддя Орос Я.В. та повідомив , що його син - ОСОБА_4 має претензії до спірного нерухомого майна у справі та вступає у розгляд даної справи, у зв`язку з чим звертається в суд з позовом до батька- ОСОБА_7 .

Також довірителеві з багатьох джерел відомо, що суддя Орос Я.В. перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_7 , однак зараз не має потреби зупинятися на цих фактах та джерелах. Вважає, що для того, щоб довести факт дзвінка головуючим суддею ОСОБА_7 та повідомлення його про бажання сина вступити у справу , достатньо прослухати аудіозапис розмови між основним (первинним) позивачем -батьком ОСОБА_7 та довірителем ОСОБА_4 .

З цією метою представником надає суду диск, на якому 04 лютого 2021 року, в кафе «Прем`єра», що у м. Хуст, записано розмову між ОСОБА_7 та її довірителем ОСОБА_4 , під час якої ОСОБА_7 зізнався синові, що йому подзвонив головуючий суддя ОСОБА_8 з приводу даної справи та ствердив, що він нічого не виграє у цій справі. Дана розмова є наслідком розмови судді Орос Я В. з стороною у справі - первинним позивачем - ОСОБА_7 та стверджує зацікавленість судді Орос Я В. у розгляді даної справи . шо викликає сумнів в його неупередженості та об`єктивності при вирішенні даної справи - винесенні рішення у справі.

В судове засідання представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 не з`явилася, у своїй заяві просить суд розглянути заяву у її відсутність.

В судовому засіданні після прослуховування диску аудіозапису представник позивача ОСОБА_1 суду ствердив, що подана заява про відвід є безпідставною та необґрунтованою. На даному аудіозаписі зафіксовано розмову сина та батька з приводу ситуації яка склалася між татом і мамою. У даному записі жодним чином не відображено , що мала місце якась розмова головуючого судді з позивачем. Після кожного судового засідання він одразу повідомляє свого клієнта про хід справи, в тому числі і про факт коли суд залучив до участі у справі сина його клієнта. Дана заява про відвід подана з метою затягування у розгляду справи, оскільки на даний час суддя Орос Я.В. вже є шостим суддею , який її розглядає .

В судому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 вирішення даного питання залишив на розсуд суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заяву підтримала , просить її задоволити.

Заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що заява про відвід підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 475/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до положень ст.ст. 8, 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно з принципом, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Підставою для відводу судді, є зокрема, наявність обставин, які б викликали у стороннього спостерігача сумнів в неупередженості судді.

Право заявника на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Тобто, якщо говорити у ракурсі безсторонності суду, то слід ураховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обгрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) і Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

У той час, як суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях або висловлюваннях суддів (присяжних) перед початком чи під час судового розгляду справи.

Тобто, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Суд категорично стверджує, що факти наведені в заяві про відвід судді не відповідають дійсності та не свідчать про будь-яку побічну чи пряму зацікавленість головуючого по справі у результатах її розгляду, оскільки жодних розмов головуючий суддя з учасниками процесу не мав, однак з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя та на розгляд її справи поза будь-яким сумнівом для третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору щодо об`єктивності та неупередженості складу суду, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про відвід судді Орос Я.В.

Суд, враховуючи позиції Європейського суду з прав людини, які викладені в їх рішеннях (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ), з приводу недовіри суду, вважає за доцільне задовольнити заяву про відвід, з підстав викладених у зазначених рішеннях.

За таких обставин в порядку передбаченому ст.ст. 33, 41 ЦПК України справу слід передати до канцелярії суду для визначення автоматизованою системою документообігу іншого складу суду.

Керуючий ст..40 ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 - задоволити.

Справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про виділ спільного сумісного майна подружжя, та за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про визнання права на користування житловим приміщенням та виключення його з розподілу спільного сумісного майна подружжя в порядку передбаченому ст. 33 ЦПК України передати до канцелярії суду для визначення автоматизованою системою документообігу іншого складу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 19 березня 2021 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.