Справа № 493/1481/20
Провадження № 2/493/124/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.

позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

12.10.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою від 16.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачам строк для виправлення недоліків.

Ухвалою від 06.11.2020 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалами Балтського районного суду від 22.02.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та клопотання представника позивачів про виклик та допит свідків.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 30.03.2021 року підготовче провадження по справі закрите та дану цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивачі свої позовні вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4823 га, яка розташована на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 .

Спадкоємцями за законом першої черги є позивачі та відповідач, як рідні діти покійного.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 року) позивачі являються спадкоємцями за законом, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, до складу якого увійшла спадкова земельна ділянка, поховали батька, у них знаходяться спадкові документи батька - свідоцтво про смерть батька, але своєчасно в установлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право власності на спадщину на спадкову земельну ділянку не отримували. Крім того, позивач ОСОБА_1 отримував орендну плату від орендаря ОСОБА_7 за оренду спадкової земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_8 в порушення домовленостей між ними, не повідомивши їх звернулася до приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Смірнової Н.С. з заявою про прийняття спадщини, яка відкривши спадкову справу не встановила коло спадкоємців, які прийняли спадщину, та видала відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку 26.09.2017 року, реєстр № 1172.

В зв`язку з чим позивачі просили встановити факт прийняття ними спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як вони поховали батька, після смерті батька отримували орендну плату за користування спадковою земельною ділянкою.

Крім того, позивачі просили встановити факт родинних відносин між ними та ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є їх рідним батьком, так як в свідоцтві про народження ОСОБА_1 його прізвище, ім`я та по батькові записано російською мовою як « ОСОБА_9 », батька - « ОСОБА_10 », а в свідоцтві про народження ОСОБА_11 її прізвище, ім`я та по батькові записано російською мовою як « ОСОБА_12 », батька - « ОСОБА_13 », оскільки встановлення факту родинних відносин необхідне їм для оформлення спадщини.

В зв`язку із вищевикладеним, у позивачів відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним та визнати за ними право власності по 1/3 частині на спадщину за законом після смерті батька.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, пояснивши, що похоронку робила ОСОБА_2 , а державний акт був у ОСОБА_1 і він отримував чотири роки орендну плату, хоча договір оренди не укладав, а потім державний акт забрала у нього відповідач, щоб він його не загубив та те, що оформила спадщину тільки на себе нікому не казала. Щодо строків позовної давності, то звернули увагу суду на те, що строк позовної давності переривався у зв`язку з подачею ними аналогічного позову 25.03.2020 року, який був повернутий позивачам через неусунення недоліків та роз`яснено їхнє право на повторне звернення з даним позовом до суду, якщо перестануть існувати підстави, які стали причиною повернення позову, отже позивачі повторно реалізували своє право і в жовтні місяці звернулися з аналогічним позовом до суду.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позив визнали частково, а саме в частині встановлення факту родинних зв`язків між позивачами та спадкодавцем, в іншій частині позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні як необгрунтований та безпідставний, оскільки доказів того, що позивачі вступили в управління і володіння спадковим майном не надано. Хоча відповідач в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 після смерті батька декілька років отримував орендну плату. Також зазначила, що казала нотаріусу, що їх троє спадкоємців, але нотаріус сказала, що вона може на себе тільки оформити спадщину. Крім того просили застосувати строки позовної давності, так як ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про право на спадщину було отримано відповідачем 26.09.2017 року, позов датований 28.09.2020 року, а до суду подано лише 12.10.2020 року.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_2 просила його, щоб він доглядав за батьком ОСОБА_6 . Він погодився і рік за ним доглядав, відповідача при цьому взагалі не бачив. Коли ОСОБА_6 помер, то він разом з ОСОБА_2 їздили за похоронкою. Також підтвердив, що позивачі і відповідач являються рідними дітьми покійного ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що у 2018 році підійшов до нього позивач ОСОБА_1 і попросив його давати орендну плату на них трьох, а в 2019 році підходила позивач ОСОБА_2 з таким самим проханням і тоді вони від нього дізналися, що відповідач оформила на себе земельну ділянку у зв`язку з чим, він не взмозі оренду платити на трьох. Також підтвердив, що позивачі і відповідач являються рідними один одному.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 дав свою земельну ділянку в оренду їй, але при цьому договір вони не укладали. При житті він завжди говорив, що дана земельна ділянка відійде його сину ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_6 його син ОСОБА_1 отримував орендну плату. А потім приїхала відповідач з ним і він сказав, щоб оренду платили їй. Приблизно 6 років оренду отримував ОСОБА_1 . Вона сплачувала податок на землю на ОСОБА_1 . З 2000 року земля була у них в обробітку і вони спочатку платили оренду ОСОБА_6 , а після його смерті почали платити ОСОБА_1 , так як при житті ОСОБА_6 говорив їй, що земля буде синові ОСОБА_1 .

Заслухавши доводи позивачів та їх представника, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до даних правовідносин належить застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Ст. 548 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У п. п. 3.3, 3.4 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину, схвалені рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 року, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17, 89 на звороті).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 029083, ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 3,48 га на території Шляхівської сільської ради масив № НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 (а.с. 93).

Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 є його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З заяви про прийняття спадщини вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріусу Балтського районного нотаріального округу Смірнової Н.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , де зокрема зазначила, що інших спадкоємців окрім неї немає (а.с. 89).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2017 року, ОСОБА_4 прийняла у спадщину земельну ділянку, площею 3,4823 га, розташовану на території Шляхівської сільської ради масив № 48 ділянка № НОМЕР_2 , після смерті ОСОБА_6 (а.с. 18, 95).

Родинні відносини між позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та спадкодавцем - ОСОБА_6 , підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, де в графі батько зазначено ОСОБА_6 (а.с. 135, 136), також підтвердили допитані свідки в судовому засіданні. Крім того даний факт не оспорювався відповідачкою.

Звертаючись до суду позивач ОСОБА_1 зазначав, що він прийняв спадщину після смерті батька, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті батька на протязі 6 місяців отримував плату за користування вказаною землею від ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , сплачувався податок за землю від його імені, наявність у нього самого державного акту переданого сестрі ОСОБА_4 - відповідачеві для оформлення спадщини. Зазначені обставини знайшли підтвердження в ході судового розгляду при допиті вказаних свідків та копіями долучених квитанцій і фактично не заперечувалось відповідачкою. Отже позивач ОСОБА_1 надав до суду докази того, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У визначений законом шестимісячний строк заяву про відмову від спадщини він не подавав. Доказів на спростування зазначених обставин відповідачем суду не надано.

Що стосується позивача ОСОБА_2 , яка зазначала, що вона також прийняла спадщину після смерті батька, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті батька поховала його та в неї знаходилось свідоцтво про смерть батька. Зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ніяких доказів того, що позивач поховала батька вона не надала, що стосується свідоцтва про смерть, яке долучене до матеріалів справи, то воно видано повторно 19 лютого 2020 року, що також спростовує твердження позивача. Отже ОСОБА_2 не надала до суду жодних доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За таким обставин суд вважає, що позивач ОСОБА_2 не надала суду достатніх, достовірних та переконливих доказів, які б свідчили про факт вступу нею в управління або володіння спадковим майном після смерті батька, а відтак приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 спадщину після смерті батька ОСОБА_6 прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Балтського районного нотаріального округу Смірнової Н.С. та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,4823 га, розташовану на території Шляхівської сільської ради масив № НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 бажає оформити спадщину, проте не може скористатись своїм правом, у зв`язку з тим, що на указане нерухоме майно вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_4 .

Також, ураховуючи заявлені позовні вимоги та положення ст. 1301 ЦК України, судом встановлено, що право позивача на спадкування після смерті його батька було порушено, оскільки позивач є особою, який має право на спадкування і він це право вже реалізував, прийнявши спадщину у встановленому законом порядку, проте на його частку було видано спірне свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідача, без урахування його частки, тому такий обраний позивачем спосіб судового захисту є правильним та ефективним, з урахуванням встановлених конкретних обставин у справі, і ці обставини обґрунтовано враховані судом, тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом щодо спадкового майна, успадкованого відповідачкою.

З урахуванням того, що свідоцтво про право на спадщину, визнано частково недійсним та позивач - ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті його батька ОСОБА_6 , позовні вимоги в частині визнання за ним права власності також підлягають частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд не приймає доводи відповідача та її представника щодо того, що позивачем ОСОБА_1 пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки законом не встановлений граничний строк для отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, так як позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, то зазначене є достатньою підставою вважати, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_6 .

Ч. 3 ст. 1296 ЦК України, передбачено право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину, а сама відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його цього права.

Твердження відповідача та її представника про те, що після отримання свідоцтва про право на спадщину пройшло більне трьох років, є безпідставними, оскільки вказаний строк переривався шляхом звернення до суду з позовом 25.03.2020 року, але був повернутий позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків, що підтверджено в судовому засіданні дослідженням цивільної справи № 493/433/20.

Ч. 2 ст. 1297 ЦК України передбачено, що якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що отримання лише одним спадкоємцем права власності на спадкове майно відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 26.09.2017 року є порушенням права власності на спадщину позивача ОСОБА_1 , а тому в цій частині його позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 527, 548, 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 392, 1296, 1297, 1301 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 263, 265, 293 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння майном після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , як між дітьми та батьком.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4823 га, розташовану на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , видане приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Смірновою Н.С., в частині визначення частки у спадковому майні спадкодавця ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4823 га, розташовану на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що належала ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД№ 029083.

В іншій частині позову відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Балтський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено28.07.2021 року.

СУДДЯ