17.03.2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Харків

Ленінський районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Бородіної О.В., за участю секретаря: Добронос Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, стягувач: ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

05.02.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Блізнюкова Юрія Володимировича. В обгрунтування скарги посилаються на те, що постановою державного виконавця від 20.04.2015 року було повернуто стягувачу виконавчий лист № 642/10899/13 виданий 26.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 573584,00 грн. Однак, заявникам стало відомо, що на теперішній час здійснюються утримання заборгованості з їх пенсій у розмірі 20% від розміру пенсії. Вважають, що приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. незаконно здійснюються стягнення, оскільки виконавчий лист раніше був повернутий державним виконавцем. У скарзі просили скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Блізнюкова Юрія Володимировича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.06.2020 року у виконавчому провадженні № 56233476.

В судовому засіданні заяник ОСОБА_2 , яка також представляє інтереси ОСОБА_1 скаргу підтримала, просила її задовольнити, з підстав зазначених в скарзі.

Стягувач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала. Вказала, що за її заявою приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження та правомірно здійснюються стягнення. Щодо того, що раніше їй було повернуто виконавчий лист, то вказала, що з боржниками була домовленість про добровільне погашення боргу, однак у добровільному порядку заборгованість так і не повернули, тому вона подала виконавчий лист приватному виконавцю для виконання.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України неявка державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. було подано відзив на скаргу, у якій він вказав, що у нього на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження: виконавчого листа № 642/10899/13 від 26.01.2015, виданого Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 128897,00 грн. (виконавче провадження №54999418);

виконавчого листа № 642/10899/13 від 26.01.2015, виданого Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 128897,00 грн. (виконавче провадження № 56233476).

Вказані виконавчі провадження розпочаті на підставі заяв стягувача, які надійшли 25.10.2017 та 19.04.2018, відповідно.

В рамках виконавчого провадження №54999418, встановивши наявність доходу, що отримує ОСОБА_2 , виконавцем 22.12.2017 винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, яка направлена для виконання до Управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова.

В рамках виконавчого провадження №56233476, встановивши наявність доходу, що отримує ОСОБА_1 , виконавцем 17.06.2020 та 18.06.2020 винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, які направлені для виконання до ТОВ «ХАРКІВСЬКИЙ ВАГОНОБУДІВНИЙ ЗАВОД» та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Приватний виконавець вважає свої дії вчиненні в рамках згаданих виконавчих проваджень такими, що вчинені у відповідності до чинного законодавства, а тому в скарзі боржників просив відмовити в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що привтаний виконавець належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд вважає можливим провести судове засідання та розглянути скаргу за його відсутності.

Суд, вислухавши доводи заявника ОСОБА_2 , стягувача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви по суті справи, оцінивши їх у сукупності, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 28.11.2014 задоволено позовну заяву ОСОБА_3 та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 128 897 грн. та суму пені у розмірі 444 687 грн.

У рішенні у справі "Янголенко проти України", no. 14077/05 від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Відтак, розглядаючи скарги на дії судових виконавців, суди повинні давати обґрунтований аналіз обставин порушення виконавчого провадження, визначати значущість помилок чи недоліків, допущених судовим виконавцем в контексті того, щоб не допустити без виконання остаточних та значущих судових рішень на шкоду однієї з сторін виконавчого провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також, Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції,який є виконавчим документом. (ч. 1, 3 ст.431 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першоїстатті 18 ЦПК Українисудові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначеного рішення Ленінським районним судом м. Харкова 26.01.2015 видано два виконавчих листа на підставі яких за заявами стягувача ОСОБА_3 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. відкрито виконавчі провадження ВП №56233476 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2018 року), та ВП № №54999418 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2017 року).

Зазначені постанови направлені на адресу боржників 19.04.2018 та 25.10.2017 відповідно, а також вказані реквізити для сплати боргу.

Доказів, що сума боргу боржниками сплачена суду не надано.

Відповідно до матеріалів справи також вбачається, що приватним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 рахунків не має, не має транспортних засобів, працює, отримує пенсію.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Таким чином, судом встановлено, що приватним виконавцем вчинено всі виконавчі дії на встановлення коштів чи майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, однак, у зв`язку з відсутністю такого майна, 17.06.2020 приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , що не суперечить чинному законодавству.

Копія постанови для виконання була направлена до ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» та до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області.

ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» листом № 538 від 26.08.2020 приватного виконавця було повідомлено, що здійснення стягнення боргу є неможливим у зв`язку зі звільненням працівника ОСОБА_1 .

Заявниками оскаржується лише постанова приватного виконавця від 17.06.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Заявники посилались у скарзі на те, що приватний виконавець не мав права приймати до виконання виконавчі листи, оскільки раніше державною виконавчою службою були повернуті стягувачу за її заявою.

Вказані доводи безпідставні та не грунтуються на законі.

Повернення виконавчого листа та закінчення ВП є різними поняттями, що регулюється різними статтями 37 та 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 в п. 5 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» було встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), то має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05.10.2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02.06.2016.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 був пред`явлений до примусового виконання в Ленінський ВДВС Харківського міського управління юстиції у встановлені строки, та 20.04.2015 року постановою державного виконавцю Ленінського ВДВС ХМУЮ повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47, 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч.ч. 2,3 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (чинного на час пред`явлення листів до виконання) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені у скарзі вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду скарги, приходить до висновку, що викладені в скарзі твердження щодо порушення державним виконавцем прав та законних інтересів боржника за виконавчим провадженням спростовуються матеріалами справи, оскільки державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 263-265, 268, 447-451 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.06.2020 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 17.03.2021 року

Суддя О.В. Бородіна