Справа № 426/9891/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою до Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він, відповідно до договору купівлі продажу від 05.12.1996 є власником Ѕ частини житлового будинку з належною частиною надвірних побудов, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 № 45/4 від 21 липня 2015 року), буд. АДРЕСА_1 .

В іншій Ѕ частині будинку проживав ОСОБА_2 зі своєю дружиною та донькою до 2004 року.

У 2004 році ОСОБА_2 виїхав з Ѕ будинку разом зі своєю сім`єю, він ОСОБА_2 сплатив грошові в сумі 800 грн, документи ОСОБА_2 йому не передавав та вони не звертались до нотаріальної контори для здійснення нотаріальної дії щодо передачі йому в користування цього житлового будинку. Натомість він попередив, що повернеться через рік, щоб оформити документи й укласти договір купівлі продажу, а тим часом дозволив йому розпоряджатися цим житловим будинком як своїм, садити город, робити ремонти, проживати в ньому. Здійснити нотаріальну дію вони не змогли, а саме оформити договір купівлі продажу письмово та зареєструвати у встановленому чинним законодавством порядку даний житловий будинок через відсутність у ОСОБА_2 документів, що підтверджують його право власності на це домоволодіння.

На даний час ні ОСОБА_2 , ні члени його родини до будинку не повернулися. Його фактичне місце проживання та знаходження йому невідоме, зв`язок з ними втрачений. Його спроби розшукати ОСОБА_2 виявилися марними.

02.04.2020 він звернувся до Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області з письмовою заявою про те, щоб визнали за ним право власності на даний житловий будинок, оскільки він зі своєю дружиною понад 15 років безперервно користується даним нерухомим майном. Листом від 23.04.2020 № 138 йому було рекомендовано звернутися до суду.

Також, 28.07.2020 він звертався із запитом до Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області щодо надання інформації хто є власником Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та на підставі яких документів. Листом від 04.08.2020 № 272 йому були надані копії по господарської книги № 3 на будинок АДРЕСА_2 та зазначили, що власником є ОСОБА_2 , правовстановлюючі документи у раді відсутні, а також зазначили в графі «Додаткова інформація», що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає, тому відомості на житловий будинок відсутні.

Починаючи з 15 квітня 1991 року (час ведення в дію ЗУ «Про власність») до моменту його звернення до суду,із заявою ОСОБА_2 та члени його сім`ї не вчиняли будь-яких дій для оформлення права власності на Ѕ частину будинку.

Ним була розшукана дружина відповідача ОСОБА_3 , яка повідомила, що місце знаходження відповідача їй не відоме. Вона фактично проживає в Магаданській області Російської Федерації. Нею була завірена нотаріальна заява, де зазначила, що вона не має претензій щодо оформлення ним документів на будинок по АДРЕСА_2 і знає, що будинок був проданий, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів укладена не була.

Просить суд визнати договір купівлі продажу укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним з моменту його укладення та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 54,8 кв.м.,, що складається з: 3 жилих кімнат 1,2,3, тамбур І, коридор 1, кухня 2, котельня - 3, 4- кладова, 5- туалет, та надвірній побудови Б гараж, В баня, Г л.кухня, сараї Д,Е.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду клопотання, в якому просить дану справу розглядати без його участі,позовні вимоги підтримує (а.с.53).

Представник відповідача Преображенської сільської ради Сватівського району Лугансько області до суду не з`явився, надав клопотання, згідно якого просить розгляд справи проводити без участі представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог заперечень не має (а.с.47,48)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі продажу від 05 грудня 1996 року є власником Ѕ частини житлового будинку з належною частиною надвірних побудов, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 № 45/4 від 21 липня 2015 року), буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується копіює договору купівлі продажу та довідкою Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області (а.с.5,12).

В матеріали справи також надано копію технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , де власниками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6-8).

Відповідно до довідки Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області № 151 від 23.04.2020, до складу сім`ї ОСОБА_1 входить дружина ОСОБА_4 (а.с.11).

У своєму позові позивач зазначає, що у 2004 році ОСОБА_2 виїхав з Ѕ будинку разом зі своєю сім`єю, а позивач ОСОБА_2 сплатив грошові в сумі 800 грн (а.с.32), документи ОСОБА_2 йому не передавав та вони не звертались до нотаріальної контори для здійснення нотаріальної дії щодо передачі йому в користування цього житлового будинку. Натомість він попередив, що повернеться через рік, щоб оформити документи й укласти договір купівлі продажу, а тим часом дозволив йому розпоряджатися цим житловим будинком як своїм, садити город, робити ремонти, проживати в ньому. Здійснити нотаріальну дію вони не змогли, а саме оформити договір купівлі продажу письмово та зареєструвати у встановленому чинним законодавством порядку даний житловий будинок через відсутність у ОСОБА_2 документів, що підтверджують його право власності на це домоволодіння.

На даний час ні ОСОБА_2 , ні члени його родини до будинку не повернулися. Його фактичне місце проживання та знаходження йому невідоме, зв`язок з ними втрачений. Його спроби розшукати ОСОБА_2 виявилися марними.

02 квітня 2020 року позивач звернувся до Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області з письмовою заявою про визнання за ним права власності на даний житловий будинок, оскільки він зі своєю дружиною понад 15 років безперервно користується даним нерухомим майном (а.с.9).

На вказану заву позивача сільським головою Преображенської сільської ради листом від 23.04.2020 № 138 було рекомендовано звернутися до суду (а.с.10).

28 липня 2020 року позивач звертався із запитом до Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області щодо надання інформації хто є власником Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_2 та на підставі яких документів, на що отримав листа від 04.08.2020 № 272, яким йому були надані копії по господарської книги № 3 на будинок АДРЕСА_2 де зазначено, що власником є ОСОБА_2 , правовстановлюючі документи у раді відсутні, а також зазначили в графі «Додаткова інформація», що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає, тому відомості на житловий будинок відсутні (а.с.13-16).

Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним з моменту його укладення та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Проте відповідно до правової позиції, що була висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року № 6-162цс12, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) чітко визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності з правовою позицією Пленумів Верховного Суду України, викладеною у Постановах № 9 від 06 листопада 2009 року та 30 січня 2013 року, - «вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України».

Також, самим позивачем у позові зазначено, що Законом України «Про внесення змін до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» були внесені зміни до статті 19. Змінами передбачено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти, що розташовані на територіях сільських рад, які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт, у разі його відсутності, є виписка з по господарської книги, яка надається виконавчим органом сільських рад (у разі, якщо такий орган не створений сільським головою) або відповідною установою.

Отже, інформація з погосподарської книги використовується для визначення технічних характеристик нерухомого майна і жодним чином не замінює собою документ на право власності, такі документи є стартовими для того, щоб розпочати процедуру узаконення майна.

В викладеного вбачається, що ОСОБА_2 не мав оформленого відповідно до законодавства права власності на вказану Ѕ частину спірного будинку, а відповідно не мав права і на його відчуження.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язуються передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦКУкраїни, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Позивачем ОСОБА_1 в матеріали справи надано копію документа під назвою договір купівлі - продажу, однак його не може бути визнано договором купівлі-продажу, зазначення в ньому про передачу покупцем грошових коштів за будинок не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умом договору купівлі-продажу відповідно до вимог статей 638, 655 ЦК України, тому відсутні підстави вважати вказаний документ договором купівлі-продажу, оскільки він також не містить всіх необхідних даних, притаманних такому договору (повне найменування сторін, їх адреси, дата укладення, тощо), його нотаріально не посвідчено та не проведено державну реєстрацію.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить чинному на момент виникнення спірних правовідносин законодавству, оскільки такий правочин мав би бути обов`язково укладений у письмові формі, посвідчений нотаріально та зареєстрований в державному реєстрі, а тому і позовні вимоги про визнання права власності задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись 203,210, 220, 626, 628, 632, 638, 640, 655, 657 ЦК України, ст. ст. 12,76, 81, 89, 258, 259, 263-265,352 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Крива