справа № 489/6266/20
провадження №2/489/828/21
27 липня 2021 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретар судового засідання Сухно А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВІЕЙБІ Банк»), третя особа Інгульський відділ державної виконавчої служби у міста Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - Інгульський ВДВС), про скасування арешту нерухомого майна
У грудні 2020 року представник позивача -адвокат Глушниця А.Л. звернувся до суду із позовною заявою в якій просить скасувати арешт, накладений на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 35377120 (спеціальний розділ) від 07.02.2020, накладений на підставі постанови про арешт майна серія та номер: 52481857, виданий 02.08.2017 головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Пєрєвєрзєвим Н.М. та стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 840,80грн.ю та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
Як на підставу позовних вимог вказано, що 21.08.2009 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .
Із отриманої 20.02.2020 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо про накладення постановою Інгульського ВДВС від 02.08.2017 арешту на Ѕ частку вказаної квартири, запис про обтяження 51018127 від 07.02.2020; особа, майно якої обтяжується - ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 - Ѕ , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1739 від 21.08.2009.
Тобто, як і на момент винесення постанови про арешт майна боржника від 02.08.2017 так і на момент обтяження квартири 07.02.2020, квартира не належала боржнику ОСОБА_2 , а отже державним виконавцем не було перевірено актуальну інформацію про власника нерухомого майна, яке обтяжувалося, що призвело до позбавлення позивача можливості належним чином користуватися та розпоряджатися своїм майном, внаслідок незаконно накладеного арешту на нерухоме майно.
В порядку досудового вирішення спору, 25.05.2020 позивач звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з проханням надати роз`яснення щодо вирішення даної ситуації. Однак листом від 23.06.2020 № П-775-11/051-08 йому було роз`яснено право на звернення до суду.
12.10.2020 ним було подано заяву про скасування арешту до Інгульського ВДВС, відповіддю якого від 27.10.2020 так само роз`яснено право на звернення до суду.
Посилаючись на наведені обставини та порушення постановою його права як власника, позивач звернувся до суд з вказаним позовом.
Третя особа Інгульський ВДВС 05.03.2021 надав до суд письмові пояснення в який вказав, що 07.02.2020 державним виконавцем внесено запис про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме Ѕ частку чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника № 52481857 від02.08.2017. Раніше ОСОБА_1 звертався до відділу із заявою про зняття арешту з нерухомого майна Ѕ частки квартири, на що було надано роз`яснення, що відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи.
У повторне судове засідання, призначене на 07.07.2021, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивач надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи здійснити за його відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідачі причину неявки в судове засідання не повідомили та правом на надання відзиву на позов не скористалися.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частки квартири від 21.08.2009, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. та зареєстрованого вреєстрі за № 1739 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_2 Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також підтверджується, що власником іншої Ѕ частини вказаної квартири є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про спадщину від 17.12.2007, виданого Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою.
Актуальною інформацією про державну реєстрацію обтяжень (номер запису про обтяження 35377120 (спеціальний розділ) підтверджується, що 07.02.2020 державним виконавцем Інгульського ВДВС Пєрєвєрзєвою Н.М. було проведено державну реєстрацію обтяження на підставі постанови про арешт майна, серії та номер 52481857 від 02.08.2017, та накладено арешт на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 . Особою, майно якої обтяжується, вказано ОСОБА_2 .
Із доданої до позову відповіді Інгульського ВДВС від 27.10.2020 № 1099871 вбачається. що в Інгульському ВДВС на виконані перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-682 від 17.07.2013, виданого Центральним районним судом міста Миколаєва про стягненя в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ТОВ «Астарта-Групп» на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором. Як вказано у відповіді, 07.02.2020 державним виконавцем було внесено запис по обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на Ѕ частку спірної квартири, зареєстрованої за боржником.
Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на дату прийняття цього рішення вбачається, що право власності позивача на Ѕ частку спірної квартири було дійсно зареєстровано 04.04.2015 та в Реєстрі відсутні відомості про реєстрацію за відповідачем ОСОБА_2 на дату винесення постанови про арешт майна боржника від 02.08.2017 та внесення запису про обтяження 07.02.2020 права власності на Ѕ частку квартири, про що вказано у відповіді Інгульського ВДВС.
Таким чином, Інгульським ВДВС не було перевірено актуальної інформації щодо права власності на Ѕ частку квартири, яка раніше належала відповідачу ОСОБА_2 та помилково внесено запис до державного реєстру про накладення арешту на Ѕ часку квартири, власником якої є позивач.
Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За положеннями статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За положеннями частин першої, другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову, оскільки накладення арешту на Ѕ частку нерухомого майна, здійсненого у межах виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_2 , проведено державним виконавцем помилково, внаслідок чого порушено право позивача як власника такого майна.
Так як суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі статі 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.
Щодо стягнення з відповідачів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., підстави для цього відсутні так як позивачем відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України не надано суду детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та доказів фактичного здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Керуючись статтями 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 про зняття арешту з майна задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 35377120 (спеціальний розділ) від 07.02.2020, на підставі постанови про арешт майна Інгульського відділу державної виконавчої служби у міста Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), серія та номер: 52481857 від 02.08.2017.
Стягнути з ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в рівних частинах на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн., по 420,40 грн. з кожного (чотириста двадцять гривень 40 коп.).
У стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст судового рішення складено 27.07.2021.
Суддя І.В.Коваленко