Справа № 461/6913/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3645/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ІдеяБанк» ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 164345,04 грн., а також 2102 грн. судового збору.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 21.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», яке згодом змінило найменування на Акціонерне товариство «Ідея Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №Z80.00603.004354355.

Згідно кредитного договору відповідачка отримала кредит, в розмірі 135500 грн. зі сплатою 1,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повність виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами.

Проте, відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачкою здійснено 25.10.2019 р.

Сума боргу відповідачки за кредитним договором станом на 14.07.2020 становить 164345,04 грн. Вказана заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 14.07.2020 р.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачки банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 12 травня 2020 року. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачці було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідачки заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 164345,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2 102 грн. судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_1 оскаржила ОСОБА_2 . Вважає рішення суду таким, що ухвалене без повного зв`ясуванні певних обставин справи. Звертає увагу, що сторони кредитного договору погодили, що банк - позивач надає позичальнику - відповідачці платні послуги з обслуговування кредиту, а позичальник оплачує послуги по обслуговуванню кредиту по факту їх отримання. Також звертає увагу, що передумовою отримання банком з позичальника плати за обслуговування кредиту є щомісячне, належне, повне та своєчасне інформування позичальника у передбачений договором спосіб, у тому числі засобами зв`язку, про актуальний стан виконання умов кредитного договору. Скаржник вважає, що оплата обслуговування кредиту не є обов`язковою складовою кредитних зобов`язань, у розумінні вимог ст.1054 ЦК України, а є додатковими платними послугами, які підлягають оплаті виключно за фактом їх надання. Вважає, що банк взяті на себе зобов`язання належного обслуговування кредиту не виконав, в зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення судом плати за обслуговування банком кредиту. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Z80.00603.004354355 від 21.09.2018 у розмірі 123356,29 грн., з яких:

основний борг 106145,30 грн.;

прострочений борг 13904,99 грн.;

прострочені проценти 1788,50 грн.;

строкові проценти 149,93 грн.;

пеня 1367,57 грн.

В задоволенні позову АТ «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по платі за обслуговування кредиту за Кредитним договором № Z80.00603.004354355 від 21.09.2018 у сумі 40988,75 грн. просить відмовити.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року оскаржується лише в частині стягнення з відповідачки в користь позивача заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту за Кредитним договором №Z80.00603.004354355 від 21.09.2018 у сумі 40988,75 грн., а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

02 березня 2021 року від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що твердження скаржника про те, що позивачем не надавалися послуги відповідачу передбачені п.1.4 Кредитного договору не є доведеними. Також звертає увагу, що відповідачка підписавши кредитний договір погодилася з усіма його умовами та підтвердила, що вся наведена в ньому інформація їй зрозуміла та вона погоджується з нею. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року залишити без змін

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 березня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 22 березня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд виходив з тих обставин, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість, до складу якої увійшла нарахована плата за обслуговування кредиту в розмірі 3915,95 та прострочена плата за обслуговування кредиту в розмірі 37072,8 грн.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Суд встановив, що 21.09.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №Z80.00603.004354355, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 135500 грн., зі сплатою 1,99 % річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 підписала кредитний договір №Z80.00603.004354355 без будь яких застережень, в зв`язку з чим погодилася з усіма його істотними.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Пунктом 1.4. Кредитного договору, визначено, за що саме справляється така плата, зокрема:

*надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC - повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

*надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

* опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, передбачена пунктом 1.4. Кредитного договору плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена за вище перелічені послуги Позивача (перелік котрих вичерпний та розгорнутий), котрі надаються відповідачу протягом всього строку дії Кредитного договору, а також без будь-яких обмежень щодо обсягу вище вказаних послуг, котрі можуть бути надані протягом кожного місяця його дії, як на вимогу відповідача, так і за ініціативою Банку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не доведено, а судом не здобуто жодних доказів в підтвердження того, що позивачем з моменту підписання кредитного договору №Z80.00603.004354355 від 21.09.2018 і до моменту звернення до суду позивачем з даним позовом, не надавалися чи неналежним чином надавалися послуги передбачені п.1.4 кредитного договору за які позивачем нараховувалася відповідачці плата.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором №Z80.00603.004354355 від 21.09.2018 року, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 14.07.2020 року становить 164345,04 грн. та складається із наступного: основний борг 106145,3 грн., прострочений борг 13904,99 грн., прострочені проценти 1788,5 грн., строкові проценти 149,93 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 3915,95 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 37072,8 грн. та пеня за несвоєчасне погашення платежів 1367,57 грн. /а.с.18/.

У зв`язку із чим, 12 травня 2020 року на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_2 будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Даний лист додатковий раз підтверджує, що позивачем виконувалися умови п.1.4 кредитного договору, про ненадання яких відповідач стверджує, однак належних доказів в підтвердження сказаного не долучає.

Суд звертає увагу, що у відповідачки було достатньо часу з моменту підписання кредитного договору для звернення до позивача з претензією щодо неналежного виконання умов кредитного договору з сторони банку чи оскаржити пункт договору з яким вона не згідна в судовому порядку до моменту звернення до суду позивачем з даним позовом, чи після його пред`явлення.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати рішення суду в оскаржуваній частині незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року залишити без змін.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник