Справа № 714/389/21
Провадження № 2/714/145/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"09" липня 2021 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді: Козловської Л. Д.
секретар: Гуменюк Д.В.
з участю сторін: позивача: ОСОБА_1
представника позивача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Герца Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням усунення,-
Позивач 21.04.2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. Він являється власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований проте, не проживає з лютого 2003 року його син відповідач по справі ОСОБА_3 , так як в 2003 році виїхав на заробітки до Російської Федерації, а будь-яких домовленостей щодо зберігання за ним права користування житлом між сторонами не було, тому вважає, що той втратив право користування житловим будинком, який належить йому на праві приватної власності.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд не повідомив про причини неявки.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 . є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 на праві приватної власності, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2020 року № 199984165.
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідок виконкому Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області № 1252 від 06.07.2021 року та № 873 від 06.04.2021 року, зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 . Але не проживає там з 2003 року, перебуває за межами України на заробітках в Російській Федерації.
Досліджуючи та оцінюючи наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач син позивача не проживає в даному будинку більше п`ятнадцяти років.
Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.
Так, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і не є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
При цьому, можливість такого втручання передбачена національним законом, що полягає у наступному.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами за своєю природою є цивільно-правовими, регулюютьсяЦК України щодо права власності та захисту права власності та положеннямиЖК України.
Права власника житлового будинку визначеніст.383 ЦК України іст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Відповідно достатті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями15,16,20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Виходячи зі змісту частини першоїстатті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.
Відповідно достатті 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу статті 379 ЦК України зі змінами та доповненнями житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно дост.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зокрема, стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вимог частини другоїстатті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідност.71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад шість місяців без поважних причин, за виключенням випадків.
Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідач є повнолітньою особою, та зареєстрований у домоволодінні АДРЕСА_1 з дозволу власника позивача по справі ОСОБА_1 , відомостей про укладання будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами судом не встановлено.
Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач на момент звернення до суду не являється родичем позивача, не проживає у вищезазначеному житловому будинку більше шести місяців до моменту звернення до суду, не є власником спірного житла, а тому визнання втративши право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивача).
На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 8 Європейської конвенції з прав людини, ст.ст.14-16, 316, 317, 319, 321, 379,383, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72, 150 ЖК України, ст.ст.10,11,14,15, 60, 88, 212-215,224-226 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Козловська Л.Д.