ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1563/20

Головуючий у першій інстанції - Глушко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/387/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Харечко Л.К.,

суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року у складі судді Глушко О.І., повний текст якого складений 16.12.2020 у м. Бахмач Чернігівської області,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.02.2019 та судових витрат.

Позивач зазначав, що при підписанні анкети - заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 був відкритий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9 000,00 грн. Зазначені обставини підтвердив довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Зазначає, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка дала свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Як вказував АТ КБ «ПриватБанк», він свої зобов`язання виконав, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, проте, остання в порушення умов кредитного договору та ст. ст. 526, 527, 1054 ЦК України своїх зобов`язань не виконала, не повернула своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 15.06.2020 утворилась заборгованість у розмірі 12 941,07 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 9 131,90 грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3 809,17 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та 2 102, 00 грн судового збору.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 131,90 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту та 1 513,44 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору та паспорт споживчого кредиту, відповідачка добровільно погодилася на запропоновані Банком умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Вважає, що між сторонами був укладений договір споживчого кредитування, який відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», цей договір сторонами не оспорювався, та відповідно, є чинним і правомірним. Підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту містить усі умови кредитування, в тому числі, процентну ставку у пільговий період та поза межами пільгового періоду, процентну ставку при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту, штраф за прострочення платежів більше ніж на 30 днів.

Зазначених обставин, які позивач підтвердив належними доказами, суд першої інстанції не врахував та ухвалив незаконне рішення про відмову у стягненні прострочених відсотків за користування кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачкою не подавався.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», а саме стягнення заборгованості за простроченим тілом кредитом, сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц.

Судом встановлено, що 08.02.2019 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 10), у тексті якої зазначено, що її підписанням вона згодна із тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування складають між нею та Банком договір про банківське обслуговування.

Довідка, яка міститься на а. с. 9, свідчить, що ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: 08.02.2019 за № НОМЕР_1 з терміном дії до 01/23; 23.09.2019 за № НОМЕР_2 з терміном дії до 07/23.

Також, наявна інформація про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачку, відповідно до якої, у період з 08.02.2019 до 26.12.2019 змінювався кредитний ліміт (а. с. 8).

На підтвердження заявленої Банком у позові заборгованості ОСОБА_1 надано відповідний розрахунок станом на 15.06.2020, згідно з яким розмір заборгованості за кредитним договором становить 12 941,07 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 9 131,90 грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3 809,17 грн (а. с. 6-7).

З виписки по рахунку відповідачки за період з 08.02.2019 по 01.04.2020 вбачається, що остання користувалася кредитними коштами (а. с. 66 - 67).

Також до позову доданий паспорт споживчого кредиту (а. с. 12-13).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складову його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, Банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів, які розміщені на банківському сайті позивача як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, надані позивачем докази, зокрема, Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підтверджують того, що саме ці Тарифи та Витяг розуміла відповідачка та ознайомилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також, те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц.

Підстав відступити від вказаних правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту, в якому визначені: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (процентна ставка у межах пільгового періоду, процентна ставка за межами пільгового періоду, тип процентної ставки, застереження, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), порядок повернення кредиту, додаткова інформація у вигляді наслідків прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (пеня, штраф за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту), інші важливі правові аспекти (а. с. 12-13).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно зі частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту.

Відповідно до частини 3 зазначеної статті інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);

3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;

4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;

5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;

6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;

7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг.

У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової чи супутньої послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг;

8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

11) порядок дострокового повернення кредиту;

12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Кодексу).

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що, в порушення вимог статтей 12, 81 ЦПК України судом першої інстанції залишено поза увагою те, що сторонами було погоджено, зокрема, реальну річну процентну ставку за користування кредитними коштами, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, її розмір та порядок нарахування, а тому, суду слід було визначити й стягнути наявну заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачкою анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання по його виконанню.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка отримала кредитні кошти відповідно до умов укладеного 08.02.2019 сторонами кредитного договору № б/н, користувалася ними, порушуючи при цьому умови договору, не сплачуючи обов`язкові платежі в установлені строки, що і стало наслідком виникнення заборгованості, як за тілом кредиту, так і за відсотками.

Як вказувалось вище, станом на 15.06.2020 заборгованість відповідачки перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором становить 12 941,07 грн.

Відповідачкою не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, а тому, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлена позивачем сума до стягнення є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року - скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3 809,17 грн з постановленням нового судового рішення про задоволення вимог в цій частині.

Частинами 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 588,56 грн і судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 153,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати, а позов в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором № б/н від 08.02.2019 в сумі 3 809 (три тисячі вісімсот дев`ять) грн 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 588 (п`ятсот вісімдесят вісім) грн 56 коп і судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп.

В іншій частині рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: