РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Божко В.В.,

за участю секретаря Постушенко К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою представника позивача Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника позивача АТ «Альфа-Банк»- Черкавського Ю.С. до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій представник позивача просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Альфа-Банк», а саме: квартиру, Загальна площа (кв.м.): 70, 7, житлова площа (кв.м.): 45, 7, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 , що накладений Ухвалою серія та номер: виданий 24.11.2009, Київський районний суд м. Харкова.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником всього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Вказали, що АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №839/3/27/38/7-136 . Також було укладено іпотечний договір на забезпечення виконання основного зобов`язання, за яким іпотекодавець передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 . У зв`язку з неможливістю виконання умов за кредитним договором та значної заборгованості ОСОБА_2 АТ «Альфа-Банк» змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 16.11.2020 року право власності було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк». Однак розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно неможливо, оскільки на квартиру накладено арешт.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.04.2007 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №839/3/27/38/7-136.

Також, 12.04.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , який є майновим поручителем ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №839/4/27/38/7-250, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання передано в іпотеку належне майно, а саме: квартиру загальною площею 70,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» останнє стало правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.11.2009 року за заявою ОСОБА_4 на майно боржника ОСОБА_2 накладений арешт, а саме на: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом заборони її відчуження.

Відповідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.3 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» якою передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Разом з тим, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Отже відповідачем у справі про зняття арешту з майна, крім інших осіб, обов`язково має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки можливим задоволенням позову у такій справі буде вирішено питання про права і обов`язки цієї особи щодо спірного майна.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.11.2009 року на майно боржника ОСОБА_2 накладений арешт, а саме на: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом заборони її відчуження. Вказаний арешт накладений в інтересах ОСОБА_4 .

Незважаючи на вищевказану обставину, позивачем не пред`явлено позовних вимог до ОСОБА_4 , як до особи, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно, та під час розгляду справи не заявлено клопотання про її залучення до участі у справі в порядку ст. 51 ЦПК України.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» де в п. 5 зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Однак, у даному випадку позивач (іпотекодержатель) є відмінним від поняття - власник, оскільки іпотекодержатель лише має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника, що не наділяє іпотекодержателя ознаками власника майна. У будь-якому випадку, відповідно до зазначеного вище роз`яснення Пленуму інші особи, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, тобто зняттю арешту має перебувати визнання права власності на це майно, а вже потім у разі задоволення цієї вимоги арешт може бути знятий.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись принципом верховенства права, змагальності за яким кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, диспозитивності відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, на підставі досліджених доказів, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні суд приходить до висновку, що позивач не навів достатніх та належних підстав свого порушеного права як кредитора та іпотекодержателя, не довів, що він є власником нерухомого майна, яке є предметом даного позову, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 89, 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про звільнення майна з-під арешту- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Божко В.В.