Провадження 2/756/542/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що їй та її дітям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві приватної власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1 . Крім них, у цій квартирі зареєстровані колишній чоловік ОСОБА_2 , який не проживає у ній понад три роки та його матір ОСОБА_3 , яка ніколи за вказаною адресою не проживала.

Оскільки відповідачі у спірній квартирі не проживають понад рік, участі в утриманні квартири не приймають, чим створюють їй перешкоди у володінні та розпорядженню власністю, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що є співвласником цієї квартири, оскільки її придбано у шлюбі.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказує на те, що спірна квартира була придбана виключено за її кошти, квартиру відповідач залишив добровільно, перешкод у користуванні цією квартирою вона не чинить, а його мати в спірну квартиру ніколи не вселялася та в ній не проживала.

У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_2 зазначив, що його відсутність за місцем реєстрації понад рік, не свідчить про відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього та визнання його та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Крім того, ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Зустрічний позов ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що квартиру АДРЕСА_1 придбано під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 за рахунок коштів, які були отриманні від продажу належної йому, його матері ОСОБА_3 та сину ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_2 , а також продажу ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 , яка залишилась їй з дітьми після першого шлюбу.

Оскільки ОСОБА_1 чинить йому та його матері ОСОБА_3 перешкоди у користуванні спірною квартирою, а також з врахуванням того, що квартира була придбана за спільні кошти сторін під час перебування у шлюбу, ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні зазначеною квартирою.

У відзиві на зустрічну позовну заяву, ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність, а також просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову.

Крім того, ОСОБА_1 подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог зустрічного позову.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 просили первісний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладеній у позовній заяві обставини, у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

ОСОБА_2 та його представник та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 у судовому засіданні проти первісного позову заперечували, посилаючись на його безпідставність, зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.

ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, первісний позов просили задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Представник Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подавши письмові пояснення, в яких просив розгляд справи за первісним позовом здійснювати за відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Судом установлено, що з 03.08.1994 року по 01.07.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.10.2001 року відділом приватизації держаного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва, у порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_6 передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.09.2001 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, ОСОБА_1 та членам її сім`ї неповнолітнім, на той час, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 належала на праві спільної власності квартира АДРЕСА_3 .

01.11.2001 року ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , продала за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буряк О.А., квартиру АДРЕСА_3 за ціною 12 500 грн. 00 коп.

В цей же день, 01.11.2001 року ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , придбано за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буряк О.А., квартиру АДРЕСА_1 за ціною 19 928 грн. 19 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Згідно ч. 1 ст. 22 КЗпШС України, яка діяла на час набуття права власності на спірну квартиру, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У судовому засіданні на підставі наданих сторонами доказів установлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Частка в праві власності на цю квартиру, що припадає на ОСОБА_1 становить ј, що у грошовому еквіваленті становить 4 982 грн. 04 коп. на кожного з покупців (19 928 грн. 19 коп./4).

Для придбання спірної квартири використовувались кошти від продажу квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що сторонами у судовому засіданні визнано й відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Грошовий еквівалент частки кожного з власників цієї квартири становить 4 166 грн. 66 коп. (12 500 грн. 00 коп./3).

Тобто, неповнолітніми дітьми ОСОБА_1 від попереднього шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_10 використано для придбання спірної квартири належні їм грошові кошти в сумі по 4 166 грн. 66 коп., доказів належності кожному з них решти в сумі 815 грн. 38 коп. (4 982 грн. 04 коп. - 4 166 грн. 66 коп.), ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, ј частку у спірній квартирі, грошовій еквівалент якої становить 4 982 грн. 04 коп., придбано у власність спільної неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_6 , доказів належності йому цієї суми ОСОБА_1 не надано.

Різниця від продажу квартири АДРЕСА_3 та вартістю спірної квартири АДРЕСА_1 становить 7 428 грн. 19 коп. (19 928 грн. 19 коп. - 12 500 грн. 00 коп.).

Окрім цього, ОСОБА_2 у порушення вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що указана грошова сума є його особистою власністю, як одержана ним від продажу належної йому на праві власності частки в квартирі АДРЕСА_2 .

Також, у порушення вимог ст. 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що указана грошова сума була особистою власністю ОСОБА_1 , а також того, що спільною дитиною сторін ОСОБА_6 придбано частку в спірній квартирі виключно за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 .

Будь яких належних чи допустимих доказів того, що згадану нерухомість було продано чи придбано за інші суми ніж указані в договорах купівлі-продажу суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що при придбанні спірної квартири сторонами використано грошові кошти в сумі 7 428 грн. 19 коп., які є їх спільною сумісною власністю подружжя, а частка кожного з них в грошовому еквіваленті становила 3 714 грн. 09 коп.

Таким чином, з урахуванням меж позовних вимог ОСОБА_2 , який просить визнати за ним право власності на 1/8 частину спірної квартири, вартість якої на день її набуття становила 2 491 грн. 02 коп. (19 928 грн. 19 коп./8), ця вимога його позову підлягає задоволенню шляхом поділу між сторонами ј частки спірної квартири, що набута ОСОБА_1 за рахунок грошових коштів, що належали сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Оскільки ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири він не може втратити право користування цим житлом, однак має право безперешкодно користуватися ним, а тому вимога позову ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою задоволенню не підлягає, а вимога зустрічного позову про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у користуванні цим житлом підлягає задоволенню.

Також, не підлягає задоволенню вимога позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила права користування спірною квартирою, оскільки вона не є одноособовим власником цієї квартири, на праві власності їй належить лише 1/8 частка в цьому житлі, яка в натурі не виділена.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд не знаходить підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності за заявою ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Крім того, суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_1 , оскільки цей свідок перебуває в родинних відносинах з позивачкою, а також не була безпосереднім учасником придбання спірної квартири, а про обставини її купівлі знає зі слів позивачки.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як роз`яснено у абзатці 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст.ст. 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст.ст. 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

За встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає, що днем коли ОСОБА_2 дізнався про порушення його права на частку в спільному майні подружжя, а саме невизнання ОСОБА_1 цього права, є днем пред`явлення нею вимоги про визнання його таким, що втратив право користування спірною нерухомістю, а тому за захистом свого порушеного права ОСОБА_2 звернувся до суду в межах трьохрічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати ОСОБА_2 у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/8 частку в квартирі АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1/8 частку в квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) не чинити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на корись ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 882 грн. 50 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя