КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/4153/18 Головуючий у 1 інстанції: Зінченко О.М.
Провадження № 88-ц/824/44/2021 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши заяву адвоката Романюк Ірини Іванівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним розпорядження, державних актів на право власності та витребування земельних ділянок,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2018 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним розпорядження, державних актів на право власності та витребування земельних ділянок. Зазначав, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року №506 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, в тому числі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 загальною площею 0,24 га за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано їм власність вищевказані земельні ділянки. На підставі вищевказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 виданий державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку серії ЯЖ № 217212 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 і державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку серії ЯЖ № 217213 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029. На підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2008 року за №8069 ОСОБА_2 здійснив відчуження земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 на користь ОСОБА_1 ОСОБА_3 па підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2008 року за № 8064 здійснив відчуження земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029 на користь ОСОБА_1 03 серпня 2009 року Управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі ОСОБА_1 видані два державних акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 664579 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 та серії ЯЖ № 664580 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029.

Посилаючись на незаконність передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прокурор просив: визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029; визнати недійсними державні акти серії ЯЖ № 664579 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 та серії ЯЖ № 664580 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:00297, видані ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва, які розташовані на території Української міської ради Обухівського району Київського району; витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2019 року у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, заступник прокурора Київської області Голинський Я. Подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області Голинського Я. задоволено. Скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2019 року та ухвалено нове про задоволення позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації. Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029. Визнано недійсними державні акти серії ЯЖ № 664579 на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 та серії ЯЖ № 664580 на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:00297, видані на ім`я ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва, які розташовані на території Української міської ради Обухівського району Київського району. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельні ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. Стягнуто з Обухівської районної державної адміністрації на користь Прокуратури Київської області 6607,50 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Київської області 6607,50 грн. судового збору.

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року без змін.

31 березня 2021 року представник ОСОБА_1 подав заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами. Просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким змінити рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2019 року шляхом зміни його мотивувальної частини.

Зазначає, що, задовольняючи позов прокурора, апеляційний суд виходив з того, що після заповнення Канівського водосховища відбулось затоплення низинних ділянок заплави Дніпра і гирлова частина р.Стугна, яка протікає поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами: :06:014:0026,:06:014:0029, перетворилась у затоку річки Дніпра. Згідно інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем "Київгеоінформатика" від 09.11.2018 № 01-01/68 встановлено, що надані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельні ділянки як на момент їх відведення у 2008 році, так і на даний час накладаються на землі водного фонду - на 100 метрову прибережну захисну смугу затоки Київського водосховища на річці Дніпро. Разом з тим, ОСОБА_1 було виявлено, що Київським апеляційним судом 17.02.2021 р. розглядалася подібна за обставинами справи № 372/4143/18. У вказаній справі перший заступник прокурора Київської області звернувся до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 з позовом про оскарження того самого розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 506 від 07 квітня 2008 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» та витребування від ОСОБА_4 земельної ділянки у власність держави, обґрунтовуючи це тим, що спірна земельна ділянка як на момент її відведення, так і на час звернення до суду накладається на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу затоки Канівського водосховища на річці Дніпро. За результатами розгляду вказаної справи постановою Київського апеляційного суду від 17.02.2021 р. задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.08.2020 р. та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову прокурора. Приймаючи таке рішення, Київський апеляційний суд виходив, зокрема, із того, що навколо річки Стугна встановлюється прибережна захисна смуга шириною у 25 м., а не 100 м. Після ознайомлення зі змістом вказаної постанови Київського апеляційного суду від 17.02.2021 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 з проханням надати для ознайомлення копії доказів, які були подані нею по вказаній справі. У відповідь на його звернення ОСОБА_4 були надані копії наступних документів: витягу із паспорту річки Стутна 1989 р. із загальними відомостями про річку та її басейн; висновку інституту водних проблем і меліорації НААНУ від 03.04.2019 р. № 188/01; відповіді Державного агентства водних ресурсів України від 18.02.2019 р. № 801/3/4/11-19; відповіді Державного агентства водних ресурсів України від 07.07.2020 р. № 3844/3/4/11-20; відповіді Державного агентства водних ресурсів України від 01.10.2020 р. № 5855/3/4/11-20, якими підтверджуються те, що річка Стугна є окремим водним об`єктом, а не затокою Канівського водосховища на річці Дніпро, є малою річкою, навколо якої встановлюється прибережна захисна смуга шириною у 25 м. Вказані докази, що підтверджують факт належності річки Стугна до малих річок, були подані у справу № 372/4143/18, у якій ОСОБА_1 не є учасником, а тому він не знав і не міг знати про наявність таких доказів та встановленої ними обставини. Вважає, що вказані обставини є істотними для розгляду справи, врахування таких обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке прийняте.

В апеляційній інстанції представники ОСОБА_1 підтримали заяву та просять її задовольнити.

Прокурор просить відхилити заяву, посилаючись на відсутність підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

В судове засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представники Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації, не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, в тому числі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 загальною площею 0,24 га за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано їм власність вищевказані земельні ділянки.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 217212 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026; ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 217213 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029.

На підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2008 року за № 8069 ОСОБА_2 здійснив відчуження належної йому земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 на користь ОСОБА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2008 року за № 8064 ОСОБА_3 здійснив відчуження належну йому земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029 на користь ОСОБА_1

03 серпня 2009 року Управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 03.08.2009 ОСОБА_1 видані два державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 664579 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 та серії ЯЖ № 664580 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029.

Відмовляючи в задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним розпорядження, державних актів на право власності та витребування земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що передані Обухівською районною державною адміністрацією у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки площами 0,12 га з кадастровими номерами :06:014:0026, :06:014:0029 накладаються на землі водного фонду, - на 100 метрову прибережну захисну смугу затоки Київського водосховища на річці Дніпро, яка утворилася в результаті затоплення низинних ділянок заплави р. Дніпро та гирлової частини р. Стугна, розпорядником яких згідно зі статями 122, 149 ЗК України є Київська обласна державна адміністрація, тому розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року є незаконним, а вимоги прокурора про визнання недійсним розпорядження, державних актів на право власності та витребування земельних ділянок є обґрунтованими. Разом з тим, позивач звернувся до суду із вимогами поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому суд першої інстанції вважав, що початок спливу позовної давності є дата видачі державних актів на спірні земельні ділянки (07 квітня 2008 року), тоді як позивач звернувся до суду із позовом лише у грудні 2018 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов прокурора, апеляційний суд виходив з того, що висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог відповідають вимогам закону, однак суд дійшов помилкового висновку про сплив позовної давності. В матеріалах справи відсутні докази того, коли саме Київській обласній державній адміністрації, в інтересах якої звернувся прокурор, стало відомо про затвердження Обухівською районною державною адміністрацією 07 квітня 2008 року проекту із землеустрою про відведення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірних земельних ділянок. При цьому представник Київської обласної державної адміністрації стверджував, що обласній адміністрації стало відомо про порушення вимог земельного та водного законодавства лише 13 грудня 2018 року з листа прокуратури Київської області від 07 грудня 2018 року щодо звернення до суду із цим позовом, а тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 3, 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених відповідними статтями ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 обставини, які відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до ст. 3 ВК України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки).

Частиною 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок.

Згідно з ст. 79 ВК України річка Дніпро з її затоками, протоками та старицями належить до великих річок.

Відповідно до ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 59 ЗК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.

Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Враховуючи викладене, чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі водного фонду можуть передаватись у приватну власність та п`ять випадків, коли їх може бути передано в користування.

Можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для ведення індивідуального садівництва законом не передбачена.

Статтею 60 ЗК України установлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво.

При наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації.

Згідно ст. 186 ЗК України проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки.

Згідно ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 149 ЗК України районні державні адміністрації па їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Як вбачається зі змісту рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2019 року, висновок суду про доведеність позовних вимог прокурора про визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0026 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0029, визнання недійсними державних актів та витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 вказаних земельних ділянок, ґрунтується на інформації Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 07.11.2018 за № 17-08/2223, та інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 09.11.2018 № 01-01/68, схеми накладення оспорюваних земельних ділянок, що були надані прокурором до позовної заяви.

Згідно вказаних доказів встановлено, що порівнянням ситуації, яку відтворено на топографічних картах випуску 1964 та 1986 років, після заповнення Канівського водосховища відбулось затоплення низинних ділянок заплави Дніпра і гирлова частина р.Стугна, яка протікає поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами: :06:014:0026, :06:014:0029 перетворилась у затоку річки Дніпра. Вищевказані надані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельні ділянки як на момент їх відведення у 2008 році, так і на даний час повністю накладаються на землі водного фонду - на 100 метрову прибережну захисну смугу затоки Київського водосховища на річці Дніпро, яка утворилася в результаті затоплення низинних ділянок заплави р. Дніпро та гирлової частини р. Стугна (а.с. 21-23 т. 1).

Разом з тим, відповідно до наданих ОСОБА_1 до заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами документів, а саме, витягу із паспорту річки Стутна 1989 р. із загальними відомостями про річку та її басейн; висновку інституту водних проблем і меліорації НААНУ від 03.04.2019 р. № 188/01; відповіді Державного агентства водних ресурсів України від 18.02.2019 р. № 801/3/4/11-19; відповіді Державного агентства водних ресурсів України від 07.07.2020 р. № 3844/3/4/11-20; відповіді Державного агентства водних ресурсів України від 01.10.2020 р. № 5855/3/4/11-20, річка Стугна є окремим водним об`єктом, а не затокою Канівського водосховища на річці Дніпро, є малою річкою, навколо якої встановлюється прибережна захисна смуга шириною у 25 м. (а.с. 49-60 т. 3).

При цьому, у інформації Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 07.11.2018 за № 17-08/2223, інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 09.11.2018 № 01-01/68, схемі накладення оспорюваних земельних ділянок, що були надані прокурором до позовної заяви та з яких виходив суд при ухваленні рішення, лише узагальнено вказано, що спірні земельні ділянки повністю накладаються на 100 метрову прибережну захисну смугу затоки Київського водосховища на річці Дніпро, яка утворилася в результаті затоплення низинних ділянок заплави р. Дніпро та гирлової частини р. Стугна, проте не було вказано на якій саме відстані від берега (урізу води) знаходяться дані земельні ділянки.

Та обставина, що річка Стугна є окремим водним об`єктом, а не затокою Канівського водосховища на річці Дніпро, є малою річкою, навколо якої встановлюється прибережна захисна смуга шириною у 25 м., є істотною обставиною в даній справі та впливає на висновки суду першої інстанції по суті заявлених вимог, оскільки спростовує надані прокурором до позовної заяви докази.

При цьому прокурор не спростував ту обставину, що навколо річки Стугна встановлюється прибережна захисна смуга шириною не у 100 м, а шириною у 25 м.

На спростування доводів заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами прокурор надав лист ДП «Державний картографо-геодезичний фонд України» від 18 травня 2021 року №16, згідно з яким земельні ділянки з кадастровими номерами :06:014:0026, :06:014:0029 повністю накладаються на водну поверхню та 25-метрову прибережну захисну смугу малої річки Стугна, що також підтверджується відповідними схемами накладення на викопіювання з топографічних карт масштабу 1:10000 станом місцевості на 1996 та 2009 роки (а.с. 87-89 т. 3).

Разом з тим, колегія суддів не може прийняти вказані докази. Суд обмежений у прийнятті нових доказів на стадії перегляду рішень за нововиявленими обставинами.

При цьому представник відповідача ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що відображення розташування земельних ділянок ОСОБА_1 згідно з листом ДП «Державний картографо-геодезичний фонд України» від 18 травня 2021 року №16, відрізняється від зображення розташування цих же земельних ділянок в документах, що додавалися до позовної заяви. А саме, доданих до позовної заяви в документах зображено, що земельні ділянки накладаються на 100 метрову прибережну смугу. Проте, згідно з листа ДП «Державний картографо-геодезичний фонд України» від 18 травня 2021 року №16 земельні ділянки не тільки накладаються на прибережну смугу, а і на водну поверхню. В свою чергу представник ОСОБА_1 на спростування обставин, викладених у листі ДП «Державний картографо-геодезичний фонд України» від 18 травня 2021 року №16, на який посилався прокурор, надав копію науково-експертного висновку щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення у приватну власність спірних земельних ділянок від 16 червня 2021 року, в якому зазначено, що земельні ділянки знаходяться поза межами прибережної захисної смуги р. Стугна та не належить до земель водного фонду (а.с. 169-180 т. 3).

Тобто, як прокурор, так і представник відповідача надали документи щодо накладення спірних земельних ділянок на 25 метрову прибережну смугу, що не було предметом позову прокурора та не досліджувалося судом при розгляді справи по суті.

Враховуючи особливості перегляду рішень за нововиявленими обставинами, колегія суддів не може надавати оцінки достовірності обставинам, викладеним у наданих документах та вважає за необхідне виходити зі змісту заявлених прокурором вимог та наданих ним на обґрунтування заявлених вимог документів, що були предметом дослідження при розгляді справи по суті.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказував, що спірні земельні ділянки накладаються на 100 метрову прибережну захисну смугу річки Стугна, яка внаслідок затоплення перетворилась у затоку річки Дніпра, надавши на підтвердження своїх доводів інформацію Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 07.11.2018 за № 17-08/2223 та інформацію Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 09.11.2018 № 01-01/68, схеми накладення оспорюваних земельних ділянок на 100 метрову прибережну захисну смугу.

Враховуючи викладене, обставини чи накладаються спірні земельні ділянки на 25 метрову прибережну смугу можуть бути предметом перевірки в рамках розгляду іншого позову.

В судовому засіданні прокурор посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 не оскаржував в апеляційному порядку рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2019 року. Проте, той факт, що ОСОБА_1 не оскаржував вказане рішення Обухівського районного суду Київської області в апеляційному порядку, не позбавляє його права на подання заяви про перегляд судового рішення в справі за нововиявленими обставинами. Так, підставою для апеляційного чи касаційного оскарження рішення суду є допущення судом помилок при розгляді справи, а підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є наявність нововиявлених обставин, які не були та не могли бути відомі учасникам на час розгляду справи. Оскільки рішення суду першої інстанції було скасоване Київським апеляційним судом та ухвалено нове судове рішення, за нововиявленими обставинами підлягає перегляду саме постанова Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може, зокрема, задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Таким чином, постанова Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року підлягає скасуванню, апеляційна скарга прокурора на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2019 року підлягає задоволенню частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2019 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 423, 429 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Задовольнити заяву адвоката Романюк Ірини Іванівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року.

Скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області Голинського Я. задовольнити частково.

Скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2019 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити в позові Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним розпорядження, державних актів на право власності та витребування земельних ділянок.

Дані про учасників справи:

Прокуратура Київської області, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Л.Українки, 27/2, .

Київська обласна державна адміністрація, місцезнаходження: 01196, м. Київ, пл. Л.Українки, 1, .

Обухівська районна державна адміністрація, місцезнаходження: 08701, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 10, .

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.