ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м.Суми

Справа №950/1643/20

Номер провадження 22-ц/816/1162/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 17 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Бакланова Р.В., в приміщенні Лебединського районного суду Сумської області,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») за допомогою засобів поштового зв`язку звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 13 червня 2008 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також зазначає, що 17 червня 2008 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 14 липня 2020 року становить 36 584 грн 49 коп. та складається із: заборгованості по тілу кредиту - 25 455 грн 67 коп., в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 25 455 грн 67 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11 128 грн 82 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 червня 2008 року у розмірі 36 584 грн 49 коп. станом на 14 липня 2020 року та судові витрати.

Лебединський районний суд Сумської області рішенням від 17 травня 2021 рокупозов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 червня 2008 року в розмірі 25 455 грн 67 коп. та 1462 грн 58 коп. в рахунок повернення судового збору, всього 26 918 грн 25 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовив за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, суду було надано заяву-анкету від 13 червня 2008 року, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, які особисто підписані відповідачем. Розмір базової процентної ставки згідно вказаної довідки - 3% на місяць (36% на рік), крім того, сторони у вказаній довідці погодили розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, розмір неустойки (пені та штрафу). Тому умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна» розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 13 червня 2008 року шляхом підписання заяви-анкети та довідки про умови кредитування з використанням кредитка «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», а тому вважає, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором. Отже сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Тому вважає, що позивачем доведений факт узгодження з позичальником процентної ставки у розмірі 36% на рік, відповідно відмова у задоволенні вимог про стягнення процентів у повному обсязі є порушенням ст.ст. 1048, 1054 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), від 04 грудня 2019 року у справі 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18), від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17 (провадження № 61-26680св18) та ін.

Наголошує на тому, що суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав існування у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно).

В справі відсутні обґрунтовані заперечення відповідача та відповідні докази проти вимог позивача.

Факт сплати платежів на погашення відсотків ним не спростований, що в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Встановивши, що банк надав відповідачу саме кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції, на думку позивача, не мав жодних підстав вважати, що кошти, які відповідач вносив на рахунок платіжних карток слід вважати, як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки відповідач цього не заперечив, а своїми діями підтвердив сплату відсотків за користування коштами банку.

Вважає, що якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то повинен був надати свій розрахунок.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів та Витяг з умов і правил про надання банківських послуг, не підписані відповідачем, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н шляхом оформлення й підписання відповідної заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку - кредитка «Універсальна» (а. с. 33-34).

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 526, 530 ч. 1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В заяві від 13 червня 2008 року зазначено валюту, суму кредитного ліміту - 1000 грн, базова процентна ставка - 3% із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії платіжної картки (а. с. 43).

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 17 червня 2008 року, зазначено тип картки -Visa Classic, тип кредитної лінії - відновлювальна, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) - 30 днів по кожній витраті, базова відсоткова ставка -3 % на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: Пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше, ніж на 120 днів: 250 грн + 5% від суми позову (а. с. 44).

З даними умовами кредитування ОСОБА_1 ознайомився 17 червня 2008 року, що засвідчив своїм особистим підписом у довідці про умови кредитування.

Тобто, сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обов`язковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобов`язання, тощо. А тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності погодження між сторонами у письмовому вигляді ціни договору є помилковим.

Проте, вимоги банку про стягнення з відповідача 11 128,82 грн заборгованості за простроченими процентами, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно заяви від 13 червня 2008 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаних відповідачем, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 3% на місяць.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема, у період з 17 червня 2008 року по 31 грудня 2012 року відповідачу нараховувались проценти у розмірі 36 % річних (3% на місяць), у період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року - 30% річних (2,5% на місяць), з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8% річних (2,9% на місяць), з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року - 43,2% річних (3,6% на місяць), з 01 серпня 2015 року по 30 вересня 2016 року - проценти не нараховувались, з 01 жовтня 2016 року по 14 липня 2020 року - 43,2% річних (3,6% на місяць) (а.с.5-34).

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із заяви від 13 червня 2008 року та довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 36 % річних (3% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 43,2% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, банк надав суду розрахунок заборгованості, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року і з 01 жовтня 2016 року по 14 липня 2020 року обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачкою не були погоджені.

Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 3% на місяць, погодженої сторонами, позивачем, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість по процентам, яка є предметом позову, виникла під час дії процентної ставки 43,2% річних. Також з розрахунку вбачається, що з 01 червня 2015 року банк погашав відсотки за рахунок тіла кредиту.

Даний порядок обрахунку процентів за користування кредитними коштами між сторонами в письмовій формі не погоджувався. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Відтак, банком не доведено належними доказами існування у відповідача заборгованості по процентам, яка б відповідала умовам кредитного договору, у розмірі 11128,82 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості по відсотках, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не надав суду розрахунку заборгованості по процентам, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки 36% річних (3% на місяць).

Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування.

За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 17 травня 2021 рокузмінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук