Справа № 225/2532/21
Провадження № 4-с/225/7/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

26 липня 2021 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючої судді Соляник А.В.,

за участі секретаря Андрієвої Т.О.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Ведь А.А.,

представника заінтересованої особи Киреєва А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника скаржника адвоката Остапенко Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Киреєва А.М. (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул.Героїв Праці, буд.3), заінтересована особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул.Маяковського, буд.34),-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського міського суду Донецької обламті надійшла вищезазначена скарга адвоката Остапенко Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , в якій просить суд: визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Киреєва А.М. від 1 березня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на пенсію з інвалідності боржника ОСОБА_3 , розмір якої дорівнює розміру прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність.

В судовому засіданні представник заявника надолягав на задовленні скарги з підстав, зазначених у скарзі. Зазначив, що закон Ураїни «Про виконавче провадження та інші Закони не містять прямої заборони на звернення стягнення на пенсію боржника у разі , якщо її розмір дорівнює прожитковому минімуму для відповідної особи. Водночас Закон України «Про виконавче ппровадження « та інші закони не містять і прямої нормативної вказівки про можливість звернути стягнення на пенсію , розмір якоі дорівнює прожитковому мінімуму. Зазначає, що ст.2 Закону України Про виконавче провадження» передбачає дотриманеня державним виконавцем таких засад як верховенство права ,законності, справедливості, неупередженості та обєктивності , співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Представник заінтересованої особи Ведь А.А. в судовому засіданні заперечував щодо задоволенні скарги, вважав її необґрунтованою. Зазначив, що стягнення з боржника за судовим рішенням не є дискрецією державного виконавця . Невиконання рішення суду порушує право стягувача і є підстаівою для притягнення державного виконавця до відповідальності.

Представник заінтересованої особи Кирєєв А.М. в судовому засіданні заперечував щодо задоволенні скарги, вважав її необґрунтованою, посилаючись на те, що ним було правомірно винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зазначив, що він не мав права за законом прийняти будь якого іншого рішення, тому підстав для її скасування немає.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено:

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28 квітня 2012 року по цивільній справі № 2-84/12 були повністю задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 (матері позивача) про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та виплату одноразової допомоги у зв`язку зі смертю члена сім`ї. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що матір позивача проживала однією сім`єю з загиблим ОСОБА_5 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2012 року (провадження № 22-0590/6873), рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 28 квітня 2012 року було скасовано, а в задоволенні позову було відмовлено.

В березні 2015 року (будучі вже повнолітнім) позивач звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Дзержинську (далі - Фонд соціального страхування), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив (1) встановити юридичний факт того, що він є членом сім`ї загиблого ОСОБА_5 та перебував на його утриманні з 2000 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; (2) зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату всіх належних позивачу як члену сім`ї страхових виплат з індексацією та компенсацією у зв`язку з несвоєчасною виплатою; (3) стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. в рахунок компенсації завданої моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року по цивільній справі № 225/1414/15-ц позовні вимоги позивача були задоволені частково. Суд встановив факт того, що позивач був членом сім`ї загиблого ОСОБА_5 та перебував на утриманні останнього у період з 2000 року по 10 лютого 2012 року.

Суд зобов`язав відповідача Фонд соціального страхування виплатити позивачу одноразову страхову виплату у розмірі п`ятирічного заробітку загиблого в сумі 438372,60 грн., одноразову допомогу у розмірі річної заробітної плати загиблого в сумі 87674,52 грн., сплачувати щомісячні страхові платежі у розмірі 2739,83 грн. Суд також зобов`язав відповідача провести індексацію щомісячних платежів і стягнув з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року (провадження № 22-ц/775/145/2016) рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року було скасовано в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди і у відшкодуванні моральної шкоди відмовлено повністю. В іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Фонд соціального страхування рішення суду виконав. Виплатив позивачу одноразові страхові виплати та почав виплачувати щомісячну страхову виплату. Водночас Фонд соціального страхування звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року було задоволено касаційну скаргу Фонду соціального страхування, скасовано рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а також в частині покладення на Фонд соціального страхування обов`язків з виплати страхових виплат, з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року та постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, позивачу було відмовлено в задоволенні позову.

В постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року було зазначено, зокрема, наступне: «Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених обставин справи, дійшли обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_2 фактично перебував на утриманні ОСОБА_5 , оскільки його заробіток був основним джерелом доходів їхньої сім`ї, однак вказане не може бути підставою визнання позивача членом сім`ї потерпілого, який перебував на його утримання, з подальшим призначенням страхових виплат, передбачених статтею 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки на час смерті ОСОБА_5 позивач був повнолітнім, мав дохід з пенсійних виплат, що забезпечував встановлений законом прожитковий мінімум на непрацездатну особу, мав матір ОСОБА_4 , при цьому сімейних відносин між його матір`ю та ОСОБА_5 судами не встановлено. Отже, виходячи із положень СК України, у померлого ОСОБА_5 не було обов`язку щодо утримання позивача».

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції питання про поворот виконання рішення (про стягнення з позивача вже отриманих страхових виплат) не вирішував.

5 серпня 2019 року Фонд соціального страхування звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з заявою про поворот виконання рішення суду (про стягнення виплачених Фондом соціального страхування страхових виплат), яка ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 13 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 2 грудня 2020 року, була задоволена повністю. Суд стягнув з позивача на користь Фонду соціального страхування грошові кошти в сумі 824 182,68 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2021 року позивачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 13 липня 2020 року та постанови Донецького апеляційного суду від 2 грудня 2020 року, оскільки постанова апеляційного суду про поворот виконання судового рішення є остаточною і відповідно до положень ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач є особою з інвалідністю з дитинства і отримує пенсію з інвалідності, розмір якої станом на 1 квітня 2021 року складає 1769,00 грн. (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність).

7 квітня 2021 року позивач отримав чергову пенсійну виплату у розмірі 1415,19 грн., тобто на 353,81 грн. (на 20%) менше від призначеної йому пенсії.

19 квітня 2021 року на адресу електронної пошти позивача надійшла копія постанови державного виконавця Торецького МВ ДВС Киреєва А.М. від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження (з реєстраційним номером виконавчого провадження та ідентифікатором доступу для ознайомлення з матеріалами провадження в онлайн - режимі).

19 квітня 2021 року позивач в особі свого представника за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 64352028, відкритого 03.02.2021 за заявою Фонду соціального страхування.

З матеріалів виконавчого провадження № 64352028 вбачається, що 01.03.2021 державний виконавець Торецького МВ ДВС Киреєв А.М. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернув стягнення на пенсію з інвалідності позивача та наказав проводити щомісячне утримання з пенсії в розмірі 20% до погашення боргу в сумі 824182,68 грн., виконавчого збору в сумі 82418,27 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 169,00 грн.

Вирішуючи питання стосовно спірної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суд керується наступним.

Відповідно до ч.5 ст124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України іє обовязковими до викронання на всій території України.В п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду..Судові рішення ,що набрали законної сили , обовязкові для всії органів державної владиі органів місцевого самоврядування, підприємств , установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягвають виконанню на всій території України , а у випадках , встановлених міжнародним и договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення (суду) на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Частинами 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 713/1062/17).

З метою забезпечення належного виконання рішення суду, у статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік заходів примусового виконання рішень, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Таким чином, процесуальний порядок застосування примусових заходів звернення стягнення на майно боржника, на заробітну плату (заробіток, доходи, пенсію, стипендію), застосування інших заходів, передбачених рішенням, за яким боржник зобов`язаний особисто виконати певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок застосування кожного заходу примусового виконання рішення має специфічні риси, які повинні враховуватись державним виконавцем вже у процесі виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Враховуючи вказані положення закону суд погоджується з твердженнями державного виконавця про те, що під час виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, до яких також відносяться аліменти, державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без попереднього з`ясування наявності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, а також майна, на яке можливо звернути стягнення, у зв`язку з чим дії державного виконавця в цій частині відповідають вимогам закону.

Відповідно до вищезазначених положень ст.ст.10,18,71 Закону України «Про виконавче провадження», а також приписів ч.4ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право вчиняти виконавчі дії направлені і на звернення стягнення на доходи боржника, застосовуючи заходи примусового виконання, до яких належить і звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (п.2 ч.1ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як зазначалось, 01.03.2021 державним виконавцем Торецького МВ ДВС Киреєвим А.М. було винесено спірну постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, відповідно до описової частини якої вбачається, що виконавцем було встановлено, що боржник отримує дохід у Торецькому об`єднаному УПФУ (а.с.14)

Відповідно до ч.3ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до приписів ч.1ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.1ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зі змісту резолютивної частини спірної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, судом встановлено, що виконавцем при зверненні даного стягнення вказано про відрахування із доходів боржника на користь стягувача в розмірі 20 % всіх видів доходу боржника, щомісячно.

Відповідно до положень ч.2ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, у тому числі, у разі стягнення аліментів 50 відсотків.

Положеннями статті 73 Закону України «Про виконавче провадження», визначено виплати та суми, на які стягнення не може бути звернено, проте наявності вказаних у цій статті виплат на користь ОСОБА_2 та сум, на які звернення не передбачено, судом не встановлено.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно достатті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно достатті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно достатті 26-1 Закону України "Про теплопостачання",статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно доЗакону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ст.68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст.69 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Закон не забороняє, а навпаки дозволяє виконувати судове рішення за рахунок коштів, які боржник отримує у якості пенсійних виплат, виконавець також вправі накласти арешт на таку категорію коштів боржника.

Згідно ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд не погоджується з позицією заявника що державний виконавець може не виконувати судове рішення з огляду на те, що Закон України «Про виконавче провадження» та інші закони не містять і прямої нормативної вказівки про можливість звернути стягнення на пенсію, розмір якої дорівнює прожитковому мінімуму з огляду на ч.5 ст124 Конституції Українизгідно з якою, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до викронання на всій території України., п.9 ч.3 ст.129 Конституції України згідно з яким до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду, Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всії органів державної владиі органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягвають виконанню на всій території України, а у випадках , встановлених міжнародним и договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Єторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ("Чіжов проти України" п. 40).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, в діях державного виконавця Торецького МВ ДВС Киреєва А.М. порушень законодавства рамках виконавчого провадження № 64352028 з виконання виконавчого листа №6/225/2/2020 виданого 23.12.2020 Дзержинським міським судом Донецької області щодо винесеної ним постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.03.2021 не встановлено, а а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, ч.5 ст. 124, п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.1,2,10,12,13,18,76-83,89,95,258-261,263,352,354,355,447,450,451, 452,453 ЦПК України, ст.1, 3, 10, 18, 26, 68, 69, 70, 71, 73 ЗУ «Про виконавче проваження», ст.. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 р., суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника скаржника адвоката Остапенко Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Киреєва А.М. (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул.Героїв Праці, буд.3), заінтересована особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул.Маяковського, буд.34),- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст ухвали виготовлений у встановлений ч. 6 ст. 259 ЦПК України строк.

Суддя А.В.Соляник