КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/6861/2016 Головуючий у І інстанції - Шаховніна М.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/9609/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У травні 2016 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулося до подільського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 травня 2013 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» в особі ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір №120513012 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, а саме: шафи-купе та договір №120513011 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу дивану Честер , загальною вартістю 8047 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за даними договорами 01 червня 2013 року було укладено договори поруки №120513012 та №120513011 між позивачем та ОСОБА_2 за клієнта в системі LeaseIT, відповідно до яких остання поручилася відповідати за належне виконання Позичальником зобов`язань за договорами.

ОСОБА_1 лише частково сплатила суму заборгованості за Структурою-1 в розмірі 1350 грн. 60 коп. та за Структурою-2 в розмірі 1804 грн. 70 коп.

Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договорами виконав належним чином, надавши обладнання ОСОБА_1 у відповідні строки та належної комплектації, а відповідачі взяті на себе зобов`язання щодо сплати платежів не виконали.

Просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» суму заборгованості за невиконання договірних зобов`язань у розмірі 91196 грн. 84 коп., що відповідно до Структури-1 за Договором-1 складається з 2756,90 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 35717,01 грн. плати за прострочення щомісячних платежів та відповідно до Структури-2 за Договором-2 складається з 6758,12 грн компенсації вартості наданого обладнання; 36725,63 грн. плати за прострочення щомісячних платежів та 135,96 грн компенсації понесених витрат пов`язаних з отриманням виконання зобов`язання, 8403,04 грн. загальної суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 700,18 грн.

Просило вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року, вищезазначений позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» 91196 грн. 84 коп. заборгованості за договорами.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що 07 травня 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено Договір №120513012 про отримання обладнання в системі LeaseIT, відповідно до умов якого загальна сума платежів за цим Договором складає 3506 гривень.

Згідно умов цього Договору, кількість місячних платежів дорівнює 9, крім першого.

Розмір місячних платежів щомісяця є рівними.

Згідно Структури грошових нарахувань та надходжень № від 10 травня 2016 року встановлено строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 в розмірі 3506 гривень за Договором №120513012 по внесенні щомісячних платежів в розмірі 350,60 гривень - до 20 березня 2014 року включно.

ОСОБА_1 не виконала в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, та за Договором №120513012 здійснила 01 червня 2013 року оплату в сумі 350 гривень та 01 січня 2014 року в сумі 1000 гривень, з яких Позивач 398,50 гривень зарахував в рахунок погашення щомісячних платежів та 601,50 гривень зарахував в рахунок погашення штрафних санкцій.

Вказане Позивач підтвердив у Структурі грошових нарахувань та надходжень № від 10 травня 2016 року.

07 травня 2013 року між Позивачем та ОСОБА_1 укладено Договір №120513011 про отримання обладнання в системі LeaseІТ, відповідно до умов якого загальна сума платежів за цим Договором складає 8047 гривень.

Згідно умов цього Договору кількість місячних платежів дорівнює 9, крім першого.

Розмір місячних платежів щомісяця є рівними.

Згідно Структури грошових нарахувань та надходжень № від 10 травня 2016 року встановлено строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 в розмірі 8047 гривень за Договором №120513011 по внесенні щомісячних платежів в розмірі 804,70 гривень - до 20 березня 2014 року включно.

ОСОБА_1 не виконала в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, та за Договором №120513011 здійснила 01 червня 2013 року оплату в сумі 804,70 гривень та 01 листопада 2013 року в сумі 1000 гривень, з яких Позивач 484,18 гривень зарахував в рахунок погашення щомісячних платежів та 515,82 гривень зарахував в рахунок погашення штрафних санкцій.

Вказане Позивач підтвердив у Структурі грошових нарахувань та надходжень № від 10 травня 2016 року.

З викладеного вбачається, що за Договором №120513012 заборгованість ОСОБА_1 дорівнює 2756,90 гривень.

Та з викладеного вбачається, що за Договром №120513011 заборгованість ОСОБА_1 дорівнює 6758,12 гривень.

Згідно розділу 1 ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ Договору №120513012 та Договору №120513011, за цим Договором Клієнт бере участь в системі LeaseІТ, зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників-учасників системи LeaseІТ, а також отримує послуги на умовах, визначених обраних Клієнтом Пакетом фінансування LeaseІТ, а Оператор LeaseІТ зобов`язується на підставі заяви Клієнта забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг на умовах виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseІТ.

Порядок отримання ІТ-обладнення, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІТ, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Позивачем долучено до матеріалів цієї цивільної справи Правила отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІТ, якими розділом 14 встановлено «Відповідальність Сторін».

Згідно пункту 14.2.: «У разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь Оператора LeaseІТ плату за прострочення платежу в розмірі п`яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за Договором; в розмір десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє Клієнта від обов`язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseІТ».

Відповідно, за умовами Договору №120513012 та Договору №120513011, ОСОБА_1 зобов`язана сплатити штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу, щомісячний платіж згідно Договору №120513012 становить 350,60 гривень та Договору №120513011 - 804,70 гривень.

Однак, Позивач невірно розрахував суму неустойки, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 за прострочення оплати за Договором №120513012 та Договром №120513011.

Зі Структури грошових нарахувань та надходжень № від 10 травня 2016 року за Договором №120513012 та Структури грошових нарахувань та надходжень № від 10 травня 2016 року за Договором №120513011 вбачається, що Позивачем нарахування неустойки в наступних місяцях проводилось за наростаючим підсумком заборгованості, який включав у себе суму неустойки, нараховану за попередній місяць. Тобто неустойка нараховувалась як на сукупну суму прострочених місячних платежів, так і на сукупну суму неустойки за попередні місяці.

ОСОБА_1 надала власний розрахунок неустойки, відповідно до якого сума неустойки за Договором №120513012 за період з 01 червня 2013 року по 01 квітня 2016 року становить 6065,18 грн., з яких за останні 12 місяців 3308,28 грн.

Сума неустойки за Договором №120513011 за період з 01 червня 2013 року по 01 липня 2015 року становить 14867,84 грн., з яких за останні 12 місяців 8109,72 грн.

Вважає, що неустойка (штраф) за Договором №120513012 та Договором №120513011 підлягають стягненню лише за останні 12 місяців у відповідності до положень ч. 2 ст. 258 ЦПК України.

Зважаючи на те, що сума заборгованості за Договором №120513012 становить 2756,90 грн, а сума неустойки перевищує цю суму та становить 3308,28 грн, просила застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки до 2756,90 грн.

Так же просила зменшити суму неустойки за Договором №120513011 з 8109,72 грн до суми заборгованості за цим договором у розмірі 6758,12 грн.

Просила, скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» задовольнити частково та стягнути з неї на користь позивача заборгованість в загальній сумі 28133,26 грн., з яких: за Договором №120513012 - 2756,90 грн. основної заборгованості та 2756,90 грн. неустойки; за Договором №120513011 - 6758,12 грн. основної заборгованості та 6758,12 грн. неустойки; 8403,04 грн. сукупного індексу інфляції та 700,18 грн загальної суми 3% річних.

Просила застосувати позовну давність в один рік щодо стягнення з неї неустойки.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 07 травня 2013 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» в особі ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір №120513012 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, а саме: шафи-купе та договір №120513011 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу дивану Честер , загальною вартістю 8047 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за даними договорами 01 червня 2013 року було укладено договори поруки №120513012 та №120513011 між позивачем та ОСОБА_2 за клієнта в системі LeaseIT, відповідно до яких остання поручилася відповідати за належне виконання Позичальником зобов`язань за договорами.

ФОП ОСОБА_3 діяв від імені та за дорученням позивача на підставі довіреності №13011505 від 15 січня 2013 року.

Відповідно до п. 1.1 умов даних договорів, клієнт приймає участь у системі LeaseІТ, зокрема отримує обладнання та інші товари від постачальника - учасників системи LeaseІТ, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним клієнтом Пакетом LeaseІТ, а оператор LeaseІТ зобов`язується на підставі заяви клієнта забезпечити передання клієнту товарів (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним клієнтом Постачальників та надання клієнту послуг за умовами виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseІТ.

Згідно із актами приймання-передачі майна від 01 червня 2013 року №120513012 позивач передав ОСОБА_1 , а остання - отримала від лізингодавця шафу-купе, вартістю 3506 грн. та згідно акту від 01 червня 2013 року №120513011 позивач передав ОСОБА_1 , а остання - отримала від лізингодавця диван Честер, вартістю 8047 грн.

Сторони визначили, що Правила отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІТ є невід`ємною частиною договору - п. 1.2 договору.

Пунктом 8.1. даних договорів передбачено, що строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Факт належного виконання лізингодавцем взятого на себе обов`язку щодо передачі лізингоодержувачу предмета лізингу підтверджується актами приймання-передачі майна від 01 червня 2013 року №120513012 та від 01 червня 2013 року №120513011.

Відповідачі не виконали взяті на себе за договорами від 07 травня 2013 року №120513012 та №120513011 зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати лізингових платежів, допустили заборгованість у сумі 91196 грн. 84 коп., що підтверджується розрахунком, а саме:

За Структурою-1 за Договором-1:

- 2756 грн. 90 коп. - компенсація вартості товару;

- 35717 грн. 01 коп. - плата за прострочення щомісячних платежів.

За Структурою-2 за Договором-2:

- 6758 грн. 12 коп. - компенсація вартості товару;

- 36725 грн. 63 коп. - плата за прострочення щомісячних платежів;

- 135 грн. 96 коп. - компенсація понесених витрат пов`язаних з отриманням виконання зобов`язання;

- 8403 грн. 04 коп. - індекс інфляції;

- 700 грн. 18 коп. - 3% річних.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не скористалися своїм правом надати заперечення проти заявлених позовних вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», не надали доказів, які б могли спростовували розрахунки позивача щодо нарахування заборгованості.

З висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів плати за прострочення щомісячних платежів, у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі Структури грошових нарахувань та надходжень № від 10 травня 2016 року за Договором №120513012 та Структури грошових нарахувань та надходжень № від 10 травня 2016 року за Договором №120513011, позивачем нарахування неустойки в наступних місяцях проводилось за наростаючим підсумком заборгованості, який включав у себе суму неустойки, нараховану за попередній місяць. Тобто, неустойка нараховувалась як на сукупну суму прострочених місячних платежів, так і на сукупну суму неустойки за попередні місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 550 ЦК України, заборонено нарахування процентів на неустойку.

Звертаючись з апеляційною скаргою на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 надала власний розрахунок штрафних санкцій за Договором №120513012 за період з 01 червня 2013 року по 01 квітня 2016 року та за Договором №120513011 за період з 01 червня 2013 року по 01 липня 2015 року, про які було вказано позивачем у позовній заяві.

Відповідно до розрахунків ОСОБА_1 розмір штрафних санкцій за Договором №120513012 становить 6065,18 грн., а за Договором №120513011 становить 14867,84 грн.

Вищезазначені розрахунки позивачем не були спростовані.

За правилами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Такі висновки суду викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 14-59цс18.

Оскільки відповідачі не були належно повідомлені судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, не брали участі у такому розгляді, та враховуючи що ухвалою суду першої інстанції від 31 березня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишено без задоволення, з метою створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 14-59цс18, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності є обґрунтованими.

Таким чином, відповідно до розрахунку відповідача, сума неустойки (штрафу), яка підлягає стягненню за останні 12 місяців становить: за Договором №120513012 - 3308,28 грн., а за Договором №120513011 - 8109,72 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зважаючи на те, що сума заборгованості за Договором №120513012 становить 2756,90 грн., а сума неустойки перевищує цю суму та становить 3308,28 грн., а за Договором №120513011 сума заборгованості становить 6758,12 грн., а сума неустойки перевищує цю суму та становить 8109,72 грн., колегія суддів вважає за можливе, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки за Договором №120513012 з 3308,28 грн. до 2756,90 грн., а за Договором №120513011 з 8109,72 грн. до 6758,12 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів плати за прострочення щомісячних платежів, із застосуванням строків позовної давності та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден із рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року в частині стягнення з відповідачів плати за прострочення щомісячних платежів, у визначеному позивачем розмірі, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, надано власний розрахунок заборгованості, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, та яким надана вище відповідна правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації вартості товару, сукупного індексу інфляції, 3% річних, апелянтом визнається, а тому не підлягає оцінці апеляційним судом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 425,10 грн., що відповідатиме пропорційності задоволених позовних вимог.

Оскільки чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено солідарне стягнення судового збору, то він повинен бути стягнутий з відповідачів порівну, тобто по 212,55 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року в частині стягнення з відповідачів плати за прострочення щомісячних платежів та судового збору змінити, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» (м. Київ, пр-т. Оболонський, 28, ) плату за прострочення щомісячних платежів у розмірі 9515 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» (м. Київ, пр-т. Оболонський, 28, ) судовий збір у розмірі 212 (двісті дванадцять) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» (м. Київ, пр-т. Оболонський, 28, ) судовий збір у розмірі 212 (двісті дванадцять) грн. 55 коп.

В решті заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба