Справа № 933/236/21
Провадження № 2/933/96/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року смт Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шинкаренко А.І.,

за участі секретаря судового засідання - Пліскачової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Олександрівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

30.04.2021 року позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.03.2015 року серії НАЕ №359268, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.03.2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 , є її колишнім чоловіком, який зареєстрований у вказаному будинку, але, з січня 2020 року в ньому не проживає, не сплачує комунальні послуги, та не несе витрат на його утримання. Після розірвання шлюбу, у добровільному порядку, знятись з реєстрації відповідач не встиг, оскільки виїхав на тимчасово окуповану територію, де проживав раніше - ще до 2014 року, та зв`язок з ним обірвався, і до теперішнього часу його місцезнаходження не відоме. Зазначає, що її колишній чоловік з січня 2020 року жодного разу за місцем своєї реєстрації не з`явився, та будь-яке його майно в будинку відсутнє, хоча, йому ніколи не чинились перешкоди в користуванні вказаним будинком. Факт його реєстрації в будинку примушує її, як власника, нести додаткові витрати на утримання житла, та вчиняти інші дії, щодо даного будинку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , оскільки вони не є подружжям, що, у свою чергу, перешкоджає їй володіти і користуватися власним майном.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 25.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 23 червня 2021 року.

23.06.2021 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області було призначено справу до розгляду по суті на 08 год. 30 хв. 16 липня 2021 року

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, проте, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити. У підготовчому судовому засіданні зазначила, що її колишній чоловік - ОСОБА_2 , 23.01.2020 року виїхав на окуповану територію України. Оскільки, сім`я припинила своє існування, то вона не підтримує з відповідачем будь-який зв`язок.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою від 23.06.2021 року. У телефонному режимі повідомив, що перебуваючи у шлюбних відносинах, позивач, за власні кошти, придбала спірний будинок. Просив суд розглянути справу без його участі, та проти задоволення позовних вимог не заперечує.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 19 березня 2015 року серії НАЕ №359268 (земельна ділянка, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:000:0068), посвідченого держаним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори Звягіною А.Ф., і зареєстрованого у реєстрі за №233, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.03.2015 року ( а.с. 10-11) .

Вартість житлового будинку, на момент його придбання, становить 22000,00 гривень.

Також, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04 червня 2019 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 04.06.2019 року Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №7 ( а.с. 9).

ОСОБА_2 вселився у спірний будинок зі згоди його власника ОСОБА_1 , та проживав у ньому, до розірвання шлюбу, як член її сім`ї - чоловік.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , власником всього домоволодіння значиться позивач ОСОБА_1 ( а.с. 12-17).

Як вбачається з довідки, виданої Олександрівською селищною радою Краматорського району Донецької області №24/11-16 від 27.04.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1948 року народження, та її колишній чоловік - ОСОБА_2 , 1959 року народження, який за вказаною адресою фактично не проживає ( а.с. 18).

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання №288 від 28.04.2021 року, складеного комісією представників Олександрівської селищної ради Краматорського району Донецької області вбачається, що ОСОБА_1 , 1948 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та з січня 2020 року проживає за вказаною адресою одна ( а.с. 19).

Спір з приводу користування житловим приміщенням виник між колишнім подружжя, одному з яких ОСОБА_1 , належить на праві особистої приватної власності житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, а інший з подружжя ОСОБА_2 , вселився до цього будинку як член сім`ї власника і продовжує користуватися ним і після розірвання шлюбу, та припинення сімейних відносин, що унеможливлює користування житлом його власницею ОСОБА_1 .

Вирішуючи заявлену позивачем вимогу, про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого.

Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі №243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , не проживає в будинку АДРЕСА_1 з січня 2020 року, тобто, більше одного року. Також, в будинку відсутні його особисті речі, хоча перешкод, щодо проживання в даному будинку, йому ніхто не чинив.

Доказів, щодо існування будь-якої домовленості між позивачем, як власником будинку, та відповідачем, який не є членом сім`ї, щодо подальшого проживання відповідача в будинку, та користування житловим приміщенням суду не надано.

Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в будинку порушує права позивача, як власника, так як вона несе додаткові витрати по утриманню житла, та зайві комунальні витрати, тому, позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за позивачем.

На підставі викладеного, та керуючись вимогами статей ст.ст. 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 26 липня 2021 року.

Суддя А.І. Шинкаренко