Справа №173/25/21
Провадження №2/173/293/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача адвоката Серебрякова Е.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області про виділення земельної ділянку в натурі ,-

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про виділення земельної ділянку в натурі до відповідача Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області і Верхньодніпровська районна державна адміністрація

13.01.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 09.03.2021 року.

02.03.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

09.03.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 28.04.2021 року

27.04.2021 позивачем надана уточнена позовна заява, згідно якої відповідачем у справі визначено Верхньодніпровську міську раду Дніпропетровської області, третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області

28.04.2021 року закінчене підготовче судове засідання справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 19.07.2021 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

19.07.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог за поданою позовною заявою позивач просить зобов`язати відповідача виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку (пай), розміром 6.35 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу чи резервного фонду комунальної власності Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з 1989 року він став членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Шевченка», та працював на посадах сторожа, помічника комбайнера, слюсаря до 1996 року, що підтверджується архівною довідкою № 31 від 11.02.2019 року.

Відповідно до додатку 1 до Державного акту про право колективної власності на землю від 03.04.1995 року ВД 0008 по КСП «ім. Шевченка», який наданий на підставі рішення Першотравенської сільської ради від 28.03.1995 року № 17, він був внесений до списку громадян-працездатних пайовиків сільськогосподарського підприємства під № 194, що підтверджується листом відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокаждастру у Дніпропетровській області від 08.04.22019 року № 54/103-19.

У вказаному листі повідомляється, що у книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім. Шевченка він не значиться. Розмір земельної ділянки (паю), що виділялась членам КСП «імені Шевченка» складає 6.35 в умовних кадастрових гектарах.

Таким чином сертифікат йому не видавався та земельна ділянка у відповідному розмірі не виділялась.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2020 року за ним було визнане право на земельну частку (пай) розміром 6.35 умовних кадастрових гектарів на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області згідно Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. «Шевченко», виданого 03.04.1995 року.

На підставі даного рішення він звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2020 року із земель запасу чи резерву розміром 6.35 га., на що отримав відмову виходячи з того, що на ч ас його звернення на території Верхньодніпровської міської ради відсутні земельні ділянки резерву чи запасу сільськогосподарського виробництва. Тому вирішити питання виділення йому земельної ділянки на має можливості.

Також він звертався до Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області з питання виділення йому земельної ділянки в натурі проте йому було повідомлено, що останнє не наділене повноваженнями щодо розпорядження землями колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, а повноваженнями наділені сільські, селищні , міські ради відповідно до ЗУ «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі,давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Представник відповідача, Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Відзиву на позовну заяву не надав, заперечення не обґрунтував.

Тертя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в судове засіданні не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення, згідно яких навів правове обґрунтування права на земельну частку пай та порядку виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) та повідомив, що Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не є розпорядником земель даної категорії.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2020 року за позивачем було визнане право на земельну частку (пай) розміром 6.35 умовних кадастрових гектарів на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області згідно Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. «Шевченко», виданого 03.04.1995 року, що підтверджується рішенням суду. Рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України - Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Позивач звернувся до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2020 року. Проте повідомленням від 02.11.2020 року № 1468 Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області позивачеві відмовлено у виділенні земельної частки паю з посиланням на те, що на сьогоднішній день на території Верхньодніпровської міської ради відсутні земельні ділянки комунальної власності, придані для передачі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Питання залишається на контролі і у разі передачі в комунальну власність земельних ділянок, придатних для передачі в якості земельної частки (паю), порушене позивачем питання буде повторно розглянуте.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що до часу розгляду справи відповідачем будь-яких повідомлень про повторний розгляд його заяви та вирішення питання щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) йому не надходило.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі.

Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту, а саме: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних часток у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

Таким чином повноваженнями, щодо виділення на місцевості земельних часток (паїв) наділені сільські, селищні, міські ради.

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається додержавного акту на право колективної власності на землю,набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта,і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України,у тому числі й у випадку,коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи,яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95«Пропорядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема, виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Законом України від 10.07.2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель с/г призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» доповнено статтею 21 Розділ Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Встановлюється, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, та передано такі функції до органів місцевого самоврядування. Отже, з 01.01.2019 р.., з дня набрання чинності вказаним вище Законом, органи місцевого самоврядування отримали нові повноваження у розпорядженні колективними землями та з 01.01.2025 р. зможуть поповнити свої землі не витребуваними частками (паями) та не розподіленими землями. З`являються нові можливості для проектування власних соціально-побутових об`єктів та отримання додаткових доходів від сплати за землю, шляхом передачі її в оренду/власність.

Отже, сільські ради на своїй території можуть розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), в тому числі із земель запасу, резервного фонду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» - У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскільки за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2020 р. за позивачем, ОСОБА_1 , було визнано право на земельну частку (пай) члена КСП ім. «Шевченко» на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області розміром 6,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, але питання щодо виділення вказаної земельної ділянки позивачеві на місцевості Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області у позасудовому порядку не вирішує, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо покладення відповідних обов`язків на відповідача, Верхньодніпровську міську раду Дніпропетровської області

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі в загальній сумі 908.00., суд вважає за можливе покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 , ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області про виділення земельної ділянку в натурі -задовольнити .

Зобов`язати Верхньодніпровську міську раду Дніпропетровської області виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі (на місцевості) земельну ділянку (пай), розміром 6.35 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності бувшого колективного сільськогосподарського підприємства ім. «Шевченко», із земель запасу чи резервного фонду, комунальної власності Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 29.07.2021 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 29.07.2021 року

Дата набрання законної сили: 31.08.2021 року