Справа №751/6959/20
Провадження №2/751/433/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

секретаря судового засідання Гармаш-Лящинської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на будинок у порядку спадкування,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до Чернігівської міської ради про визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час позивач є єдиним спадкоємцем вказаного майна, оскільки діти померлого відмовились від спадкування. Померлий ОСОБА_2 за життя не оформив право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і не зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Мороз Т.В. від 17.09.2020 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що спадкоємцем не подано правовстановлюючих документів. Померлий отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 400 кв. м для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, на підставі договору, укладеного 23.03.1981 року між Відділом комунального господарства виконкому Новозаводської районної ради народних депутатів та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори. Відповідно до п. 4 вказаного договору, померлий зобов`язувався приступити до зведення будівель не пізніше одного року з дня підписання даного договору та вести будівельні роботи з розрахунком завершення будівництва протягом, але не більше трьох років, тобто не пізніше 08.10.1983 року. Згідно з п. 9 вказаного договору, по завершенню будівництва зведені на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію та стають особистою власністю забудовника. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , збудований померлим у 1983 році, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. Представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Також просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позов на адресу суду не надходило.

Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторін.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступник підстав.

Позивач у справі ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . (а.с.7)

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . (а.с.5)

За життя померлий ОСОБА_2 отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 400 кв. м для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, на підставі договору, укладеного 23.03.1981 року між Відділом комунального господарства виконкому Новозаводської районної ради народних депутатів та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори. (а.с.10-11)

Відповідно до п. 4 вказаного договору, померлий зобов`язувався приступити до зведення будівель не пізніше одного року з дня підписання даного договору та вести будівельні роботи з розрахунком завершення будівництва протягом, але не більше трьох років, тобто не пізніше 08.10.1983 року.

Згідно з п. 9 вказаного договору, по завершенню будівництва зведені на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію та стають особистою власністю забудовника.

Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , збудований у 1983 році, що підтверджується копією технічного паспорту на вказаний будинок. (а.с. 12-16)

Таким чином, після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації №2340 від 09.09.2020 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи (а.с.49-67), витребуваної на запит суду, дружина померлого - ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом. В свою чергу син померлого ОСОБА_3 та донька померлого ОСОБА_4 подали заяви про відмову від належних часток в спадковому майні, на користь ОСОБА_1 позивача у справі.

Отже, позивач є єдиним спадкоємцем вказаного майна.

Постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Мороз Т.В. вих.№66/02-31 від 17.09.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не подано правовстановлюючих документів.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

У 1983 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно з пунктом 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мають право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти включно як у місті, так і поза містом.

У пункті 2 Постанови від 26 серпня 1948 року зазначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, Держземфонду та земель Держлісфонду в безстрокове користування, а збудовані на цих земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

Також відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966р., яка втратила чинність у 1995 році, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ, що належать громадянам на праві особистої власності. Згідно з п.7 Інструкції реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з Додатком №1.

Відповідно до п.14 вказаного Додатку таким правовстановлюючим документом є нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. Саме такий договір був укладений померлим.

Отже, на підставі Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт будування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року по справі №202/4229/18.

Питання введення в експлуатацію будівель та споруд вперше було врегульовано постановою кабінету Міністрів України № 449 від 05 серпня 1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Саме тому, будинки, побудовані до 05 серпня 1992 року, не підлягають прийняттю в експлуатацію. Про це зазначено у п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95: «документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації».

Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року по справі №202/4229/18.

Таким чином, ОСОБА_2 у 1983 році, на підставі діючого законодавства, набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP (в редакції на момент отримання земельної ділянки) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю та кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Тому позивач є власником 1/2 частини житлового будинку, право власності на який набуто під час шлюбу.

Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, інша 1/2 частина житлового будинку належить позивачу як спадкоємцю за законом першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичиої особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення та визнання права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спільної сумісної власності подружжя.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-83, 95, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на будинок у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спільної сумісної власності подружжя.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду через Ново заводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду виготовлений 19.03.2021 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач