МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Справа №369/9738/19

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., при секретарі Захарченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що 23.10.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився спільний син - ОСОБА_3 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.08.2018 року у справі № 359/5116/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Позивачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2018 року у справі № 359/6235/18 про стягнення аліментів ухвалено:

«стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_6, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_6, проживаючої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2018 року, до дня досягнення дитиною повноліття».

27.12.2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано Виконавчий лист у справі № 359/6235/18.

28.12.2018 року позивач звернулася із заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів.

14.01.2019 року відкрито виконавче провадження № 58064066 щодо примусового виконання вказаного рішення суду з винесенням відповідної постанови, та направлення останньої сторонам виконавчого провадження.

14.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Державний виконавець Листом від 14.02.2019 року № 02-01/2311 повідомила про те, що боржником (відповідачем) повністю сплачено заборгованість з 01.04.2018 - по 31.12.2018 року в сумі 27 931,00 грн., та надала Розрахунок заборгованості по аліментам від 14.02.2019 року.

Заборгованість в розмірі 27 931,00 грн. була отримана позивачем 11.02.2019 року, що підтверджується випискою по рахунку.

Окрім того, позивач вказала, що відповідач, 08.05.2018 року уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п. 1 даного Договору відповідач продав земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно пункту 6 Договору продаж вчинено за 148 500 (сто сорок вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Звідси, вказані кошти є доходом боржника.

Таким чином, оскільки боржник отримав дохід у розмірі 148 500 гривень 00 копійок, стягненню в якості аліментів підлягають грошові кошти в розмірі 1/4 доходу, що становить 37 125 00 гривень.

11.03.2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Зі змісту останньої вбачається, що відповідачем подано декларацію про доходи за 2018 рік, де зазначено дохід від реалізації нерухомого майна в сумі 194100 грн., звідси 1/4 частка від доходу відповідача становить 48 525 грн.

Державний виконавець Листом від 12.04.2019 року № 02-01/5323 повідомила про те, що боржнику (відповідачу) нараховано заборгованість за 2018 рік в сумі 48525 грн.

Зазначена заборгованість отримана позивачем у повному розмірі, що підтверджується випискою по рахунку.

Проте, позивач вважає, що вона має право на стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів.

Тому посилаючись на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц у якій відображена правова позиція по застосуванню ст. 196 ЦК України, застосовуючи формулу щодо розрахунку пені, ст. 625 ЦК України, позивач просить суд: стягнути з відповідача на її користь 157 453,15 гривень, а саме: пеню у розмірі 74 968,58 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 13 250,73 грн., 3 % річних у розмірі 69 233,84 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.08.2019 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Встановлено відповідачу строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи.

У відзиві відповідач вказав наступне.

ОСОБА_2 проти позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів заперечує у повному обсязі, вважає її вимоги протиправними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за прострочення грошового зобов`язання не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена та регулюється ст. 196 СК України, тому в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат в сумі 13 250,73 грн. та 3% річних на суму 69 233,84 грн., що разом становить 82 484,57 грн., слід відмовити.

По-друге, щодо стягнення пені по заборгованості із заробітної плати на суму 13 941,58 грн. відповідач вказав наступне.

14.11.2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області по справі № 359/6235/18 було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого у АДРЕСА_6, РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_6, проживаючої в АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2018 і до дня досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили 18.12.2018 року.

27.12.2018 року на підставі вищевказаного рішення було видано виконавчий лист.

14.01.2019 року заступником начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. (надалі - Державний виконавець) було відкрито виконавче провадження № 58064066 на підставі зазначеного виконавчого документа.

Одночасно, було прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, дана постанова містить банківські реквізити для здійснення відрахувань. Вищевказані постанови Державного виконавця він не отримував, їх було направлено Державним виконавцем за місцем його ( ОСОБА_2 ) роботи до Мостиського прикордонного загону, де вони були зареєстровані 24.01.2019 року.

06.02.2019 року ОСОБА_2 задля своєчасного виконання судового рішення та належного забезпечення утримання дитини здійснив оплату заборгованості по аліментам, розрахованої Державним виконавцем, на суму 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп. на рахунок визначений у постанові.

Таким чином, станом на 06.02.2019, заборгованість по виконавчому документу про стягнення аліментів з Боржника відсутня.

При цьому, ОСОБА_2 самостійно погодився про стягнення з нього аліментів починаючи з 01.04.2018, а протягом судового розгляду справи надавав грошові кошти ОСОБА_1 на утримання сина. ОСОБА_2 вважав та сприймав ОСОБА_1 порядною людиною і відповідно ніяких розписок про отримання нею грошових коштів не брав. Після прийнятого судового рішення, ОСОБА_2 пропонував колишній дружині перерахувати аліменти на її банківський рахунок, однак та відмовилась і наполягла на їх стягненні через Державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Також, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

При цьому СК України не надає визначення поняттю вини, таке поняття визначено у ст. 614 ЦК України.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, відповідач вважає, що його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів немає, а є очевидним вжиття ним заходів щодо своєчасної сплати єдиним платежем суми аліментів розрахованих Державним виконавцем від дати визначеної судовим рішенням.

По-третє, щодо стягнення пені по заборгованості із доходів, отриманих від відчуження нерухомого майна відповідач вказав наступне.

Приблизно в березні 2019 року, точної дати ОСОБА_2 не пам`ятає, Державний виконавець в телефонному режимі повідомила йому про перерахунок нею суми заборгованості за 2018 рік, у зв`язку з чим, ще необхідно погасити майже 50 000,00 грн.

При цьому, Державний виконавець жодних постанов Боржнику не надавала, з новим розрахунком заборгованості його не ознайомлювала.

З метою уникнення сплати штрафних санкцій (пені) та скасування заходів примусового виконання, ОСОБА_2 здійснив погашення вказаної заборгованості по аліментам.

Як виявилось пізніше, а саме із додатків до позовної заяви, ОСОБА_2 стало відомо про постанову від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника.

Згідно вказаної постанови, 07.04.2019 року ОСОБА_2 подав декларацію про доходи за 2018 рік, де зазначив в розділі інші доходи: дохід від реалізації нерухомого майна в сумі 194 100,00 грн. Отже, 1/4 частина від доходу Боржника становить 48 525,00 грн.

У зв`язку з чим, Державним виконавцем повторно нараховано заборгованість по аліментам із врахуванням доходів від відчуження нерухомого майна.

Вказані дії державного виконавця відповідач вважає такими, що суперечать діючому законодавству України щодо непорушності права власності та підстав набуття права власності у спільну сумісну або часткову власність, оскільки стягуючи 1/4 грошових коштів отриманих від продажу нерухомого майна Державний виконавець фактично визнає право власності стягувача на 1/4 майна боржника, що є порушенням його прав як єдиного власника майна.

Крім того, законодавець розділяє поняття «визначення розміру аліментів» та «визначення суми заборгованості із сплати аліментів».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Статтею 81 СК України встановлено, що Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 26.02.1993 № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

У пп. 19 п. 1 зазначеного Переліку до видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, віднесено інші види заробітку.

При цьому, у пункті 12 Переліку наведено види доходів, з яких утримання аліментів не провадиться. Даний пункт 12 не містить дохід від продажу майна.

Саме у зв`язку з відсутністю у пункті 12 Переліку посилання на те, що з доходів від продажу майна не нараховуються аліменти, Державний виконавець міг включити дохід від продажу майна в дохід, з якого визначається розмір аліментів.

В той же час, у ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Статтею 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Системний аналіз норм Сімейного кодексу України та Постанови КМУ від 26.02.1993 №146 дає підстави для висновку, що формулювання у підпункті 19 Переліку "інші види заробітку" не є тотожним поняттю "доходу", оскільки за своєю економічною суттю дохід від продажу майна не є "заробітком", а є по суті виручкою, тобто різницею між вартістю майна при його набутті та після його продажу.

За таких обставин, включення до доходів ОСОБА_2 за 2018 рік грошових коштів, отриманих від продажу нерухомого майна для визначення заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження № 58064066 є протиправним, а відтак, такі дії заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л. А. відповідач вважає є неправомірними. Як наслідок, заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 48 525,00 грн. нарахована безпідставно, а постанова заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника підлягає скасуванню.

У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_2 подано до Бориспільського міськрайонного суду Київської області відповідну скаргу на дії та рішення державного виконавця.

В свою чергу, навіть якщо припустити правомірність визнання Державним виконавцем прав власності за стягувачем на частину майна боржника у вигляді частини грошових коштів від продажу такого майна, то необхідно зауважити, що декларацію про доходи та майно за 2018 рік ОСОБА_2 подав 07.03.2019. При цьому, ОСОБА_2 був єдиним власником майна, а відповідно отримані грошові кошти від його продажу вважав особистою власністю, а тому вважає, що у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені за ст. 196 СК України через відсутність вини у діях відповідача по виникненню такої заборгованості. На даний час вказана скарга перебуває на розгляді апеляційного суду.

Також слід зазначити, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2019 р. у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про не допуск до участі у справі представника відповідача ОСОБА_7 та у задоволенні клопотання про повернення відзиву у даній справі відмовлено.

У встановлений судом строк позивач подала до суду відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи.

У відповіді на відзив відповідача позивач вказала наступне.

Ознайомившись із відзивом відповідача позивач вважає, що його заперечення проти позову не можуть бути прийняті судом до уваги та підлягають відхиленню з огляду на нижченаведене.

Під час розгляду позову про стягнення з відповідача аліментів, останній позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Проте, після ухвалення судом рішення до добровільного його виконання не приступив, у зв`язку з чим вона змушена була звернути рішення до примусового виконання. Внаслідок чого була сформована заборгованість у твердій грошовій сумі. Позивач вважає, що заборгованість у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У відзиві представник відповідача зазначає, що відповідачем декларацію про доходи та майно, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» було подано 07.03.2019 року, що унеможливлює нарахування пені раніше.

Позивач вважає, що оскільки боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження засобами поштового зв`язку, він також ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження (зі слів старшого державного виконавця Буриш Л.А.), що свідчить про те, що боржнику було відомо про обов`язок подати декларацію (копія листа додається).

З листа начальника відділу Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 12.04.2019 року №02-01/5323 встановлено, що боржником подано декларацію про доходи та майно лише на повторну вимогу державного виконавця (копія додається).

Відповідач прив`язується до дати подачі декларації про доходи та майно боржника.

Відповідач знаючи про обов`язок сплачувати аліменти, виступаючи безпосереднім суб`єктом правовідносин та отримуючи доходи свідомо уникає виконання даного обов`язку.

Беручи до уваги вищенаведене, незважаючи на те, що відповідач отримував доходи раніше, оскільки 08.05.2018 року уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, щомісячно отримував дохід у вигляді заробітної плати, позивач проводить розрахунок пені з 19.12.2018 року (з дня наступного за днем набранням рішенням суду про стягнення аліментів законної сили 18.12.2018 року) по день фактичної сплати такої заборгованості.

Також позивач вказала, що погашення боржником заборгованості у розмірі 35 000, 00 грн. здійснювалося не шляхом виплат роботодавцем із заробітної плати, а шляхом особистого погашення заборгованості боржником. Зазначене свідчить на усвідомленість своїх дій боржником, розуміння їх та управління ними.

Таким чином, позивач вважає, що сплата ОСОБА_2 заборгованості по аліментам свідчить, що відповідачу на момент погашення заборгованості було достовірно відомо про винесення державним виконавцем постанови від 11.03.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Отже, зазначену постанову відповідачем не лише отримано у березні 2019 року, а і виконано шляхом вчинення неодноразових системних дій, спрямованих на погашення заборгованості.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № з «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку Відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

А тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 157 453,15 гривень, а саме: пеню у розмірі 74 968,58 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 13 250,73 грн, 3 % річних у розмірі 69 233,84 грн.

Відповідно до Розпорядження Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2020 року дану справу передано на розгляд Макарівського районного суду Київської області.

Судовий розгляд справи призначався неодноразово.

Черговий раз судове засідання призначено на 24.02.2021 р.

У судове засідання 24.02.2021 р. позивач не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог, просила їх задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання 24.02.2021 р. відповідач та його представник не з`явилися, причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши письмові матеріали справи, та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне.

Як вказала позивач, та що не заперечив відповідач, 23.10.2013 року між нити було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився спільний син - ОСОБА_3 (а.с. 16).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.08.2018 року у справі № 359/5116/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Позивачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » (а.с. 17).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2018 року у справі № 359/6235/18 про стягнення аліментів ухвалено:

«стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_6, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_6, проживаючої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2018 року, до дня досягнення дитиною повноліття» (а.с. 18-19).

27.12.2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано Виконавчий лист у справі № 359/6235/18 (а.с. 20).

14.01.2019 року заступником начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. відкрито виконавче провадження № 58064066 щодо примусового виконання рішення суду № 359/6235/18 з винесенням відповідної постанови (а.с. 21).

14.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 23-24).

Державний виконавець Листом від 14.02.2019 року № 02-01/2311 повідомила позивачку про те, що боржником (відповідачем) повністю сплачено заборгованість з 01.04.2018 - по 31.12.2018 року в сумі 27931,00 грн., та надала Розрахунок заборгованості по аліментам від 14.02.2019 року (а.с. 25-26).

Заборгованість в розмірі 27 931,00 грн. була отримана позивачем 11.02.2019 року, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 22).

08.05.2018 року відповідач уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п. 1 даного Договору відповідач продав земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно пункту 6 Договору продаж вчинено за 148 500 (сто сорок вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Звідси, вказані кошти є доходом боржника (а.с. 28-31).

11.03.2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Зі змісту останньої вбачається, що відповідачем подано декларацію про доходи за 2018 рік, де зазначено дохід від реалізації нерухомого майна в сумі 194100 грн., звідси 1/4 частка від доходу відповідача становить 48 525 грн. (а.с. 27, 32-39).

Державний виконавець Листом від 12.03.2019 року № 02-01/3300 повідомила позивачку про те, що боржнику (відповідачу) нараховано заборгованість за 2018 рік в сумі 48525 грн. (а.с. 31).

Як вказала позивач та що не заперечив відповідач, зазначена заборгованість отримана позивачем у повному розмірі.

22.03.2019 року заступником начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, у зв`язку з тим, що станом на 22.03.2019 р. у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 22.03.2019 р. за період з 11.01.2019 по 22.03.2019 становить 48525 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці (а.с. 98).

Також в рамках виконавчого провадження № 58064066 виконавцем 12.04.2019 р. винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 99).

Постановою виконавця від 17.05.2019 р. скасовано заходи примусового виконання щодо внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, оскільки станом на 17.05.2019 р. заборгованість зі сплати ОСОБА_2 аліментів погашена в повному обсязі (а.с. 107-108).

Позивачем на підтвердження обгрунтувань позову щодо стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів подано розрахунок заборгованості, з якого встановлено, що пеня в розмірі 1% в день щодо заборгованості за доходом від продажу земельної ділянки 08.05.2008 року становить 43585,00 грн.; пеня в розмірі 1 % в день щодо заборгованості за доходом від продажу земельної ділянки та оренди земельної ділянки становить 17442,00 грн.; пеня в розмірі 1 % в день щодо заборгованості за доходом від заробітної плати становить 13941,58 грн.; сума інфляційних втрат становить 13250,73 грн.; 3 % річних - 69233,84 грн., а всього 157453,15 грн. (а.с. 52-58).

Так, позивачем проведено Розрахунок пені по стягненню заборгованості із заробітної плати з 19.12.2018 року (наступний день після набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили) по 11.02.2019 року (фактична сплата заборгованості по аліментам із заробітної плати).

Також позивачем проведено Розрахунок пені по стягненню заборгованості із доходу, отриманого від реалізації земельної ділянки ( АДРЕСА_2 ) з 19.12.2018 року (наступний день після набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили) по 22.04.2019 року (фактична сплата заборгованості).

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Також, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв`язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено сплати певної суми заборгованості.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивачем розрахунок пені проведено по заробітній платі відповідача, по доходам від продажу нерухомого майна (земельної ділянки), по доходам від оренди та продажу земельної ділянки, а не на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, та не у зазначеному вище порядку, тому поданий позивачем розрахунок пені суд не приймає, а заявлена позивачем сума до стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 74968,58 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не грунтується на вимогах чинного законодавства. Окрім того, позивачем не доведено обставину, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційний втрат та 3 % річних слід вказати наступне.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового обов`язання». При цьому, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

При цьому слід мати на увазі, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

В свою чергу, ст. 8 СК України передбачено що, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Отже, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов`язання не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена та регулюється ст. 196 СК України, тому і в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат в сумі 13 250,73 грн. та 3% річних на суму 69 233,84 грн., що разом становить 82 484,57 грн., слід відмовити.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, наданих сторонами на підтвердження своїх обгрунтувань та заперечень, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 76-81, 83, 95, 247, 265, 268, 354-355 ЦПК України суд ЦПК України суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 24.02.2021 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : адреса реєстрації - АДРЕСА_3 , адреса проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя А.В. Косенко