Справа № 450/2653/20 Провадження № 2/450/544/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Добош Н.Б.

при секретарі Гев`як Ю.С.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про предмет позову : стягнення з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та стягнення судових витрат у розмірі 2361, 50 грн.,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): 01.04.2010 року Галицьким районним судом м. Львова постановлено рішення, яким з КС «Перше кредитне товариство» стягнуто на користь позивача 1 445, 00 грн. суми депозитного вкладу, 80, 20 грн. індексу інфляції за час просторочення, 20, 66 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 14, 80 грн. понесених судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 20.11.2010 року. 30.11.2010 року позивач отримав виконавчий лист, який скеровано відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. Зазначає, що у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 за згаданим виконавчим документом та тривають виконавчі дії, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду. На підставі ст. 611 ЦК України позивачем нарахована пеня у розмірі 14 377, 75 грн. Судові витрати у розмірі 2361 грн. 50 коп. мотивував тим, що він впродовж місяця був вимушений самостійно вивчати нормативно-правові акти, аналізувати судову практику, отримувати консультації фахівців в галузі права телефоном і в соціальних мережах, ознайомлюватися з правовою літературою. Крім того, він був змушений здійснювати поїздки у м. Львів для друку позовної заяви та копіювання додатків. Сумарно він витратив на це 15 днів. Вважає, що у зв`язку з цим він має право на отримання компенсації за відрив від звичних занять, який становить 2361 грн. 50 коп. та розрахований шляхом множення 15 днів, які він витратив на вищезгадані заняття, на розмір мінімальної одноденної заробітної плати, яка обрахована діленням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у сумі 4723 грн. на 30 днів. Враховуючи наведене, просив задоволити позовні вимоги.

Позивач в судове засідання з`явився, заявлені позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивач просить стягнути пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, хоча це не передбачено ані договорами між сторонами у справі, ані діючим законодавством. Стягнення пені суперечить ЗУ «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань», оскільки цим законом передбачений граничний розмір пені, а конкретний розмір пені має погоджуватись сторонами договору. Стягнення пені не може грунтуватися на статті 1048 ЦК України, оскільки вона не застосовується до наслідків невиконання рішення суду. Всі та будь-які зобов`язання КС «ПКТ» перед позивачем, є припиненими за будь-яких обставин, оскільки КС «ПКТ» в 2011-2016 роках перебував в межах процедури банкрутства. Відповідно до діючої на той час редакції ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги, що не були заявлені в межах справи про банкрутство - припинилися. Про це прямо зазначено в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Також вказує, що позивач грубо помилився у своїх розрахунках, оскільки нарахував не «річну» подвійну ставку НБУ, а «денну», тобто «забув» (чи зробив це умисно) поділити заявлену до стягнення суму на кількість днів у році та помножити на кількість днів у місяці. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять, переконаний, що вона не підлягає задоволенню в силу відсутності в матеріалах справи будь-яких фактичних обгрунтувань, нормативних посилань та доказів на її підтвердження. Крім того, ця вимога є похідною від основної вимоги та не підлягає задоволенню так само, як і основна вимога.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

28.08.2020 року ухвала про залишення позовної заяви без руху; 15.09..2020 року заява на виконання ухвали суду; 17.09.2020 року ухвала про відкриття провадження у справі; 16.10.2020 року ухвала про відкладення розгляду справи; 25.11.2020 року ухвала про призначення справи до судового розгляду; 09.02.2021 року письмові пояснення на позовну заяву; 11.02.2021 року заява представника відповідача про розгляд справи у його відсутності; 02.03.2021 року відповідь на пояснення.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір № ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок.

23 березня 2009 року між зазначеними особами укладений додатковий договір № 1 до договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) № ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року у зв`язку з поповненням внеску членом КС «Перше кредитне товариство».

На підставі всіх вказаних договорів КС «Перше кредитне товариство» отримало від позивача грошові кошти на умовах їх повернення, а саме за договором № ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) були отримані грошові кошти у сумі 200 грн. строком на 12 місяців, тобто, строком повернення 14 липня 2009 року, зі сплатою 20 % річних за користування коштами (з урахуванням додаткового договору від 23 березня 2009 року № 1, укладеним у зв`язку з поповненням внеску ОСОБА_1 на суму 6900 грн.).

Умови вказаних договорів КС «Перше кредитне товариство» не виконало, отримані грошові кошти позивачу не повернула.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2010 року у справі № 2-1474, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача грошові кошті, а саме суму депозитного вкладу, індекс інфляції за час прострочення, 3 % річних від простроченої суми за депозитним договором № ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року та депозитним договором № ЛВ - 20/0012/08/986 від 21.03.2008 року в розмірі 1 445, 00 грн. суми депозитного вкладу, 80, 20 грн. індексу інфляції за час просторочення, 20, 66 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 14, 80 грн. понесених судових витрат.

Вказані кошти стягнуто за депозитними договорами № ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року та № ЛВ - 20/0012/08/986 від 21.03.2008 року, з врахуванням додаткових угод до вказаних депозитних договорів.

Рішення суду набрало законної сили та було видано виконавчий лист. Вказані обставини учасниками справи не оспорюються, додатково ці обставини підтверджені постановою Львівського апеляційного суду від 14.12.2020 року у справі № 2-1474/2010. В силу приписів ч.ч. 1 та 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню, підстав для сумнівів щодо їх достовірності не виявлено.

Позивачем заявлена вимога щодо стягнення з КС «Перше кредитне товариство» пені за несвоєчасне виконання вказаних вище договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідні періоди існування заборгованості КС «Перше кредитне товариство» перед позивачем за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2010 року.

Вказану вимогу позивач обґрунтовує посиланням на ст. 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором та законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання, сплати неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Підставою нарахування пені позивачем вказується умови договорів № ЛВ-20/0027/08/986 від 14.07.2008р. та № ЛВ-20/0041/08/896 від 19.09.2008р. Згідно п.4.1 депозитного договору № ЛВ-20/0027/08/986 в якому азначено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору, згідно чинного законодавства України та згідно п.4.2. визначено, що порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки відповідно до ст. 1 вказаного закону, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 цього закону Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБ України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою умовою стягнення з боржника пені на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» (ст.1) є обов`язкове визначення розміру пені за згодою сторін, а подвійна облікова ставка НБ України (ст.30) є граничною межею, яку сторони не можуть перевищити цією згодою.

Положення наданого позивачем до справи депозитного договору не містить умов щодо погодження їх сторонами суми пені за прострочення повернення КС «Перше кредитне товариство» суми депозитних вкладів та нарахованих процентів.

З урахуванням цього, положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не є підставою для стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача пені. Крім того, за преамбулою вказаного закону, він регулює саме договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів, а не правовідносини щодо невиконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Зазначена норма також не містить конкретного розміру неустойки, який може бути стягнутий з боржника у зв`язку із невиконанням рішення суду, а отже ця норма також не є підставою для задоволення позовних вимог.

Інші наведені позивачем норми ЦК України не містять підстав для стягнення з КС «Перше кредитне товариство» пені на його користь, зокрема й не визначають її розмір.

Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України , боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ВП ВС у справі № 910/10156/17 від 10.04.2018р. також вказує, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими.

Також щодо позовної вимоги в частині стягнення за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за депозитним договором № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, то в задоволенні вказаної вимоги, слід відмовити також, оскільки згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2010 року, стягнення боргу відбувалося на підставі депозитних договорів № ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року та № ЛВ - 20/0012/08/986 від 21.03.2008 року, з врахуванням додаткових угод до вказаних депозитних договорів.

Щодо покликання представника відповідача, що зобов`язання такого перед позивачем припиненні в силу закону, оскільки ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року затверджено угоду про визнання банкрутом та припинено провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ». Пунктом 8 вказаної ухвали від 05.04.2016 року передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Відповідно до Закону №2343-ХП від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ») та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2008-2011 - вимоги осіб до КС «ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме - до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») є погашеними. Вимоги позивача у справі виникли на підставі наданих ним депозитних договорів, строк виконання яких настав в 2009 та 2010 роках, тобто до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме - до 31 травня 2011 року, отже позивач є конкурсним кредитором, який не заявив свої вимоги в межах справи про банкрутство КС «ПКТ», та ці вимоги є погашеними в силу наведених вище приписів. Вказані покликання є необгрунтованитми, виходячи з наступного :

ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.12.2020 року, залишено в силі ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13.11.2019 року про відмову в задоволенні заяви Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № 2-1474/2010. Вказаною ухвалою встановлено, що посилання апелянта на ухвалу господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року, якою припинено провадження у справі про банкрутство у зв`язку із затвердженням мирової угоди, суд не приймає до уваги, оскільки вимоги осіб до КС ПКТ , а саме до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори) та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від опублікування в газеті Урядовий кур`єр ) є погашеними. Із матеріалів справи встановлено, що виконавче провадження відкрито 13.11.2018 року (а.с.11-12) та не закінчено державним виконавцем з підстав, наведених у апеляційній скарзі, а відтак є обов`язковим. Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, буде суперечити ст.18 ЦПК та принципу обов`язковості виконання судового рішення, яке вже знаходиться на виконанні тривалий час. Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, буде суперечити ст. 18 ЦПК України та принципу обов`язковості виконання судового рішення, яке вже знаходиться на виконанні тривалий час.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню в силу відсутності в матеріалах справи будь-яких фактичних обґрунтувань, нормативних посилань та доказів на її підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, представник відповідача КС Перше кредитне товариство звернувся до суду із клопотанням про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правову допомогу у сумі 3 000 грн.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Однак, матеріали справи не містять укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги, акту приймання виконаних робіт і наданих послуг за договором про надання правової допомоги, детального опису послуг. Таким чином, у задоволенні клопотання про стягнення на користь КС «Перше кредитне товариство» витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-13, 81, 259, 263, 265,268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач : Кредитна спілка «Перше кредитне товариство» , м. Одеса, вул. Базарна, 104.

Повний текст судового рішення складено 12.03.2021 року.

СуддяН. Б. Добош