ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/1168/20
Провадження № 22-ц/4820/471/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 672/1168/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 січня 2021 року (суддя Шинкоренко С. В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 06 травня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався. Відповідачка у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим станом на 23 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 12983,05 грн, з яких: 8107,42 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2792,22 грн - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, 2083,41 грн - пеня.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором у сумі 3000 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови у позові, просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення вимог. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Суд дійшов помилкового висновку, що сторони не погодили умови кредитування, оскільки відповідачка підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій визначена базова процентна ставка, розмір і строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені та ін. Суд безпідставно зменшив суму заборгованості за кредитом до суми встановленого кредитного ліміту і безпідставно звільнив позичальника від обов`язку повернути отримані кредитні кошти.

Рішення суду у частині задоволення вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 06 травня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому змінювався і відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами. Укладення договору відбулося шляхом підписання позичальником анкети-заяви. Строк дії останньої картки до травня 2019 року.

За розрахунком позивача станом на 23 вересня 2020 року за договором виникла заборгованість у розмірі 12983,05 грн, з яких: 8107,42 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2792,22 грн - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, 2083,41 грн - пеня.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Рішення у частині відмови у позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог. Заборгованість за кредитом суд стягнув у межах кредитного ліміту 3000 грн.

Такий висновок суду не у повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з матеріалами справи на підтвердження вимог Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за кредитом і неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Із анкети-заяви позичальника від 06 травня 2010 року вбачається, що у ній розмір процентної ставки відповідно до статті 625 ЦК України не зазначений, відсутні умови настання відповідальності у вигляді сплати пені за порушення зобов`язання.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України на підставі п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг (84%) і пені відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного договору.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати таких процентів, пені, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів і пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, що безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття нею запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які наявні у матеріалах справи, не містить підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України у розмірі 84% річних, а також відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог і надання належних доказів на їх підтвердження.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Вимоги про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми на підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач не пред`являв.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, і пені.

Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у позові про стягнення процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, і пені.

Проте зазначені проценти не підлягають стягненню з підстав наведених вище, а не з підстав указаних судом - недоведеність розміру, оскільки 3% річних за 6 років може становити максимум 2342 грн.

Банк просив стягнути проценти згідно зі статтею 625 ЦК України у розмірі 84% відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а не 3% річних.

Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 06 червня 2010 року, яку АТ КБ «ПриватБанк» додав до апеляційної скарги, апеляційний суд не бере до уваги з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надаючи до апеляційного суду ксерокопію довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» з підписом позичальника (а.с. 75), Банк не надав доказів неможливості подання її до міськрайонного суду, як цього вимагає ЦПК України.

Крім того, суд припустився помилки при визначенні розміру заборгованості за кредитом, визначивши його у розмірі кредитного ліміту.

Відповідно до виписки по рахунку (а.с. 45-47), яка є належним і допустимим доказом на підтвердження вимог, розрахунку позивача станом на 01 лютого 2019 року заборгованість за кредитним договором відсутня. Станом на 23 вересня 2020 року витрати кредитних коштів за договором складають 2507,11 грн, щомісячні платежі за послугою «Миттєва розстрочка» - 4132,16 грн (516,52 грн х 8), у погашення кредиту сплачено 23,23 грн. Крім того, за період із січня 2018 року по липень 2019 року за рахунок тіла кредиту погашено проценти за користування кредитними коштами у сумі 1125,87 грн, що призвело до збільшення заборгованості за кредитом і не передбачено умовами укладеного договору.

З урахуванням зазначених витрат кредитних коштів, щомісячних несплачених платежів за послугою «Миттєва розстрочка» і погашень заборгованість за кредитом, що підлягає стягненню на користь позивача, складає 5490,17 грн (2507,11 грн + 4132,16 грн - 23,23 грн - 1125,87 грн).

Тому частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, необхідно змінити та збільшити стягнуту з відповідачки суму заборгованості за кредитом до 5490,17 грн і викласти мотивувальну частину рішення щодо відмови у позові про стягнення процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, у редакції цієї постанови.

Рішення суду у частині відмови у позові про стягнення пені потрібно залишити без змін.

На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (42,3 %) стягненню з відповідачки на користь Банку підлягає судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 1658,70 грн. При цьому апеляційний суд враховує суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги на рішення суду у частині відмови у позові, а не фактично сплачену в більшому розмірі суму судового збору.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 січня 2021 року змінити.

Збільшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитом до 5490,17 грн (п`ять тисяч чотириста дев`яносто грн 17 коп.).

Викласти мотивувальну частину рішення щодо відмови у позові про стягнення процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, у редакції цієї постанови.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вулиця Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) судовий збір у сумі 1658,70 грн (одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім грн 70 коп.)

Рішення суду у частині відмови у позові про стягнення пені залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 березня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта