Справа № 152/428/19
У Х В А Л А

26 липня 2021 року м.Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Дешевої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_4 про встановлення заповіту нікчемним,

у с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває зазначена вище справа.

В судове засідання позивачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Барвінським О.П. подано заяву про збільшення позовних вимог, клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Лисько В.П. подали до суду заяву, в якій не заперечують щодо повернення на стадію підготовчого провадження та не заперечують щодо залишення позовної заяви без розгляду.

Розглядаючи подані заяви, за відсутності сторін, які не з`явились в судове засідання, незважаючи на те, що перебували в приміщенні суду та були належним чином повідомлені про судове засідання, суд встановив таке.

Дана позовна заява перебуває в провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області з квітня 2019 року.

Крім відповідача ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою позивача, в якості відповідача, серед інших, залучено матір позивача ОСОБА_3 .

У справі неодноразово судом вирішувалось питання про призначення почеркознавчої експертизи, однак її проведення представилось неможливим з недостатньої кількості доказів, зокрема, з причин неявки відповідачки ОСОБА_3 , яка є людиною похилого віку, 1949 року народження, має поганий стан здоров`я.

Тривалий час розгляду справи пов`язаний з неявками зазначеного відповідача, а неможливість провести почеркознавчу експертизу в зв`язку з відсутністю можливості відібрати у ОСОБА_3 експериментальні зразки почерку та підпису.

Оскільки остання не заперечувала того, що саме нею особисто здійснювалось написання заповідального тексту в оскаржуваному заповіті, неявка відповідача в судові засідання сприймається судом, як бажання перешкодити правильному вирішенню цієї справи.

Крім цього, суд бере до уваги ту обставину, що позивач скористався правовою допомогою після закриття підготовчого провадження у справі, готував позовну заяву та докази самостійно, без залучення особи, яка має юридичну освіту. Вказані обставини, на переконання суду, в разі ухвалення остаточного рішення у цій справі, можуть свідчити про порушення права позивача на належну правову допомогу та судовий захист.

Право на правову допомогу це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (речення третє абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України, статті 44 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про право вільного вибору захисника) від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (абзаци третій, п`ятий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги.

Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Конституційний Суд України зазначає, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу (абзаци перший третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Підбиваючи підсумок вищенаведеному, варто вказати, що від реалізації права на правову допомогу напряму залежить доступність цивільного судочинства, оскільки воно забезпечує дію виключних засад змагального процесу, без яких судовий розгляд не може виникнути, а якщо й розпочався, не відповідатиме вимозі рівності сторін. Інакше кажучи, це право дає можливість зберігати «справедливий баланс між інтересами сторін» шляхом «вирівнювання» останніх. У зв`язку з цим право на правову допомогу має розглядатися як мінімальний стандарт доступності цивільного судочинства, яке водночас не має вважатися абсолютним і передбачає наявність певних передумов та умов його здійснення.

Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Крім того, п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України також встановлено, що остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу є одним із завдань підготовчого провадження.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому слід зазначити, що надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, зважаючи на обставини конкретної справи, і необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів у цивільному судочинстві може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

До того ж, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням зазначеного, оскільки право на зміну позивачем предмету позову Цивільним процесуальним кодексом України передбачено лише в підготовчому провадженні, яке по даній справі вже закрито, то виходячи із завдань цивільного судочинства, з метою сприяння позивачу у реалізації його права на обрання ефективного, на думку позивача, способу захисту його порушених прав, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання представника позивача про повернення в підготовче провадження та прийняття заяви про зміну предмету позову.

На переконання суду, прийняттям такого рішення забезпечуються права сторін у цій справі, в тому числі, суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 та її представник не заперечували щодо задоволення вказаного клопотання.

Одночасно, суд залишає без розгляду клопотання позивача про долучення доказів у справі, оскільки такі докази до клопотання не додано.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовну заяву у цій справі слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 10-13, 42-44, 260-261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Барвінського Олега Петровича про повернення на стадію підготовчого провадження задовольнити.

Повернутись на стадію підготовчого провадження у цивільній справі №152/428/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_4 про встановлення заповіту нікчемним.

Прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 від 26 липня 2021 року про збільшення позовних вимог.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 26 липня 2021 року про приєднання до матеріалів справи письмових доказів відмовити.

Заяву позивача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_4 про встановлення заповіту нікчемним залишити без розгляду.

Згідно зі статтями 353-355 ЦПК України на ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали.

Суддя І.В. Войнаровський