Справа № 459/374/20 Головуючий у 1 інстанції: Новсоад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/3755/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

при секретарі: Ждан К.О.

з участю: апелянта - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2020 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що з 10.11.2012 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 22.12.2014. У шлюбі у них родилась донька ОСОБА_4 , яка на даний час проживає з нею. Також на підставі рішення суду з відповідача стягнуто аліменти на доньку у розмірі 1300 грн.. Вказала, що відповідач протягом тривалого часу не виконує свої батьківські обов`язки щодо їхньої доньки. Останній не забезпечує їй належного харчування, медичного догляду та лікування, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною без поважних причин. Також вважає, що визначений рішенням суду розмір аліментів не є достатнім для забезпечення потреб дитини. Відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу у більшому розмірі. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2020 року в позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів - задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до повноліття дитини

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн. на користь держави.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що постановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Покликається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, до дитини не навідується, фізичним та психологічним здоров`ям не займається та не цікавиться, жодних контактів з дитиною не має, а відтак ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення в частині відмови в позові про позбавлення батьківських прав та в цій частині позов задоволити.

Отже, рішення суду в частині задоволення вимог про збільшення розміру аліментів, сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

У судове засідання не з`явилися відповідач та третя особа, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також суд послався на те, що позивачкою не надано доказів щодо наявності виключних обставин, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав відносно дитини, а наведені нею підстави також не можуть бути достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дочки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі є колишнім подружжям та перебували у шлюбі з 10.11.2012. В подальшому 22.12.2014 року шлюб між ними розірвано на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області.

Під час спільного подружнього життя у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

На підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02.11.2018 року з відповідача в користь позивачки стягнуто аліменти на доньку у розмірі 1300 грн. щомісячно, з 02.08.2018 року і до її повноліття.

Позивачка разом із донькою проживає по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №27187 від 30.11.2018 року.

Із повідомлення від 17.09.2018 року та характеристики від 20.09.2018 року встановлено, що дочка сторін на час звернення з даним позовом до суду відвідувала старшу групу дошкільного навчального закладу ясла-садок №13, батько жодного разу не був присутній на батьківських зборах та відкритих заходах, та не забирав дитину з закладу. При спілкуванні дитина батька не згадує.

Як визначено ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 цієї ж Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №112 від 30.05.2019 позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки є доцільним.

В суді першої інстанції відповідач щодо вимог про позбавлення його батьківських прав заперечив. Пояснив, що аліменти на дочку сплатив відразу, коли з`явились кошти, заборгованості по аліментах він немає. Також вказав, що подарував позивачці від імені батька квартиру для доньки. Висловив бажання спілкуватись із донькою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач бажає брати участь у вихованні дитини та має бажання змінити поведінку в кращу сторону, ОСОБА_3 не має заборгованості по аліментах, а також вказав, що подарує дитині квартиру, уклавши від імені батька договір дарування на ім`я позивачки.

Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки позивачкою не надано.

Отже, є правильними висновки місцевого суду про те, що позивачка не довела належними і допустимими доказами наявність таких підстав, за яких можливо застосувати щодо відповідача такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав.

Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , 2013 року народження.

При цьому, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини, а також звернення до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів не свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин , встановлено дійсні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відтак, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.03.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.