Справа № 541/2255/20
Номер провадження 2/541/219/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 березня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Ковердяєвої Л.В.,

та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Миргородська міська рада Полтавської області,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Миргородська міська рада Полтавської області.

Позовна заява обґрунтована тим, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зареєстрованому шлюбі сторони не перебували і після народження син проживав разом із матір`ю. Позивач працював та проживав в м. Харкові, однак часто навідував сина та надавав кошти на його утримання. В 2018 року на прохання відповідачки ОСОБА_1 переїхав до м. Миргорода для того, щоб займатися вихованням сина поки ОСОБА_3 не закінчить своє навчання в іншому місті. Після того, як відповідачка у 2018 році поїхала на навчання, вона всього декілька раз відвідувала сина.

З 2018 року дитина проживає разом із позивачем в м. Миргороді. Вже більше року ОСОБА_3 взагалі не відвідує сина, не телефонує та не цікавиться його здоров`ям, розвитком та життям з невідомих причин, хоча місце перебування сина їй відоме. Позивач не чинить ніяких перешкод для спілкування матері із своєю дитиною. Виховувати ОСОБА_4 , позивачу допомагає мати відповідачки - ОСОБА_6 . Відповідачка ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини, тому ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 26.11.2020 відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а.с.18).

Ухвалою суду від 04.01.2021 закрито підготовче провадження, призначений судовий розгляд по суті (а.с.46).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Пояснив, що відповідачка проживає в іншому місті, в неї інша родина, вона не приймає участі у вихованні сина. ОСОБА_3 не телефонує йому, не цікавиться здоров`ям та розвитком дитини. На його телефонні дзвінки не відповідає.

Представник позивача адвокат Ковердяєва Л.В. підтримала вимоги позивача. Просила задовільнити позов повністю та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою останнього відомого місця проживання, у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Повідомлення отримано 08.01.2021 з відміткою «за дорученням» (а.с. 51).

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 15.03.2021 про проведення заочного розгляду справи.

Представник третьої особи Ревенчук С.Ю. в судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування не може надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки її місцезнаходження не відоме, причини не виконання батьківських обов`язків встановити не має можливості. Як і не можливо з`ясувати її ставлення до даного питання.

Зазначила, що комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради 30.12.2020, уважно вивчені документи, подані ОСОБА_1 , та з`ясовано, що дитина разом з батьком проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить родичам ОСОБА_3 - матері дитини. Умови проживання добрі, є всі необхідні умови для повноцінного життя та розвитку дитини. ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню та здоров`ю сина, про що свідчать довідка з медичної установи та характеристика з його місця роботи. У телефонній розмові мати відповідачки ОСОБА_6 підтвердила, що дійсно вже більше одного року її донька не приїздила до дитини, але майже щодня телефонує та цікавиться життям сина. З`ясувати думку самої ОСОБА_3 не виявилось за можливе, комісія не мала змоги детально з`ясувати усі обставини по справі, а також поставити запитання та отримати відповіді на них, оскільки місце її проживання невідоме.

Суд, заслухавши позивача, його представника, представника третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Дитина разом з батьком проживають, приблизно, півтора роки за адресою: АДРЕСА_1 . Для виховання та розвитку дитини створені усі необхідні умови, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 15.10.2020, актом підтвердження фактичного місця проживання особи на території міста Миргорода від 12.10.2020 (а.с.10,11).

ОСОБА_1 займається вихованням сина, доглядає та утримує його. Працює у ФОП ОСОБА_8 , на посаді садівника, що підтверджується його характеристикою з місця роботи (а.с. 13).

Згідно довідки КНП «Миргородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області від 12.11.2020, дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на прийом до сімейного лікаря приводить завжди батько, який спілкується з лікарем та виконує усі призначення лікаря, дбає про здоров`я дитини. Щеплення проведені вчасно. Лікар з матір`ю ОСОБА_4 , не знайомий, мати участь в догляді за здоров`ям дитини не приймає (а.с.12).

За змістом ст.ст. 3,9,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

У висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миргородської міської ради про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав від 04.01.2021, зазначено, що дитина ОСОБА_4 проживає разом із батьком ОСОБА_1 , мати дитини ОСОБА_3 не проживає разом із ними та не спілкується з сином більше року. Місце проживання ОСОБА_3 не відоме, тому не можливо з`ясувати причини невиконання батьківських обов`язків та її ставлення до позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 (а.с.24).

Доказів на спростування наведених фактів, відповідачкою суду не надано.

Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина. Участі у його вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про здоров`я сина, взагалі не спілкується з ним, місце проживання сина їй відоме. Фінансової допомоги для виховання та утримання дитини не надає, не виявляє у відношенні до дитини батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 164-166, 192 главами 14,15 СК України, ст.ст. 13, 206, 263, 265, 280, 281 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 840 грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Полтавського апеляційного суду.

Відповідач, у разі незгоди з прийнятим рішенням, має право подати до суду заяву про перегляд заочного рішення протягом 15 днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 24 березня 2021 року.

Суддя О. А. Городівський