ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року

м. Харків

Справа № 635/1408/17

Провадження № 22-ц/818/1822/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року (суддя Пілюгіна О.М.), -

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року в розмірі 238265,71 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 08 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №HAG4GF01270007, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 15742,45 доларів США на термін до 08 серпня 2015 року, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно умов вказаного договору, відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом сплачуючи позивачу, щомісячно в період сплати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором № HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення прийнятих ОСОБА_1 на себе зобов`язань за кредитним договором №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого боржник та поручитель несуть відповідальність, як солідарні боржники; поручитель зобов`язався виконати зобов`язання, визначені в письмовій вимозі кредитора, протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту № HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року та надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі та на умовах визначених договором, остання кредит отримала, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 09 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 13283,39 доларів США. На думку позивача, стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі 8854,17 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 09 лютого 2017 року складає 238265,71 гривень. Відповідно до умов договору поруки, позивачем на адресу відповідачів направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року. Проте вказана вимога залишена без задоволення. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк»відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ КБ «Приват Банк»звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк уклав договір кредиту з відповідачем та виконав зі свого боку умови договору, тоді як відповідач порушив умови і не повернув кредитні кошти. Суд не перевірив розрахунок та ухвалив помилкове рішення. Зазначив, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплату процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу у жодної із сторін кредитного договору. На здійснення валютних операцій банк отримав відповідну ліцензію.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 посилалась на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13 січня 2020 року (№ 363/1264/15), а саме: «Суди встановили, що відповідач погасила заборгованість по тілу кредиту, а компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії. Крім того, позивач не повідомив ОСОБА_1 про укладення договору відступлення права вимоги та про те, що для збереження зручності розрахунків за кредитними документами «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» уповноважив АТ «КБ «Приватбанк» на прийом від позичальника платежів та ведення з ним всіх інших справ, пов`язаних із кредитними документами, у тому ж порядку, як це відбувалося до відступлення прав вимоги. За даними розрахунку заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» здійснював нарахування заборгованості за кредитним договором у період з 08 серпня 2005 року до 09 лютого 2017 року, протягом якого позивачу не належало право вимоги за кредитним договором, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення залишити без змін.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з"явились просили розглядати справу за їх відсутності.

На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що у період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року не належало ПАТ КБ «ПриватБанк» в силу його відступлення на користь третьої особи «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ». Крім того, з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року (дати продажу прав вимоги) ОСОБА_1 сплатила загалом 16 856,32 доларів США, які перераховувались на рахунок ОСОБА_4 №1 ПІ-ЕЛ-СІ, який не є резидентом України та не має банківської ліцензії України, тому кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 08 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №HAG4GF01270007, відповідно до умов якої ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 15742,45 доларів США на термін до 08 серпня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року, відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом сплачуючи позивачу, щомісячно в період сплати з «20» до «25» числа кожного місяця грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом в розмірі 146,91 долари США, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов кредитного договору; випадку порушення зобов`язань за кредитним договором №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

08 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором в забезпечення прийнятих ОСОБА_1 на себе зобов`язань за кредитним договором №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року; поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків; у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед ПАТ КБ «ПриватБанк», як солідарні боржники.

08 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, посвідчений 08 серпня 205 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстр № 3365, відповідно до умов якого ОСОБА_1 (іпотекодавець) передала в іпотеку ЗАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2005 рок, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстр № 3355.

За даними виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 сплатила грошову суму в загальному розмірі 16 856,32 доларів США, з яких: тіло кредиту - 3056,70 доларів США; проценти та комісії в розмірі 13799,62 доларів США.

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 148686448 від 10 грудня 2018 року, № 149276532 від 13 грудня 2018 року, № 174156250 від 17 липня 2019 року, № 191580097 від 05 грудня 2019 року та « 233246848 від 19 листопада 2020 року іпотекодержателем квартири яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 є « ОСОБА_4 № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, посвідчений 19 лютого 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., реєстр № 351, 352.

Також судом встановлено, що 14 квітня 2016 року між ОСОБА_4 №1 ПІ-ЕЛ-СІ (продавець) та ПАТ КБ «Приватбанк» (покупець) укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, відповідно до умов якого продавець цим погоджується продати, а покупець цим погоджується купити відповідні основні іпотечні активи. Сторони домовляються, що основні іпотечні активи продаються відповідно до переліку активів, зокрема за кредитним договором №HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , про що свідчать дані додатку № 1 «Перелік активів» до договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року.

Згідно з рішенням Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що свідчать відомості Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції, затверджений постановою КМУ № 594 від 05 червня 2019 року.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач погасила заборгованість по тілу кредиту, а компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії.

Крім того, на час подання позову у квітні 2016 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним договором, оскільки таке право належало іноземній компанії, тому суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заміна сторони у справі не проводилась, відповідне клопотання сторонами не заявлялось.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 1111/6765/12 (провадження № 61-13248св18), від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17 (провадження № 61-25295св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15 (провадження № 61-15827св18).

В апеляційній скарзі не міститься жодного доводу на спростування висновків суду про те, що АТ КБ «Приват Банк» продав право вимоги, а тому йому нічого не винен боржник.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням їм відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом першої інстанції відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,368,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення

складено 28 липня 2021 року