Дата документу 17.03.2021
Справа № 937/9233/19
Провадження № 2/937/157/21
17 березня 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді: Іваненко О.В.,
за участю секретаря: Захарової І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
представника позивача - Строкань Є.В. ,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до договору позики між ним та відповідачем ОСОБА_2 , який був укладений у 2019 році, він надав відповідачу позику у сумі 7000,00грн., який зобов`язався повернути 06 серпня, однак у розписці ОСОБА_2 умисно не зазначив рік повернення боргу. 30.10.2019 року ОСОБА_2 під розпис була вручена вимога про повернення боргу від 29.10.2019 року. До теперішнього часу борг не повернуто, тому він просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 7000,00грн. та судові витрати які він поніс при зверненні до суду.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштовим повідомленням за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло, але надано відзив, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити, оскільки грошові кошти після написання розписки йому не передавались. Суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, в 2019 році позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за договором позики надав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в сумі 7000,00грн. Зазначений договір позики укладений сторонами у вигляді розписки. Факт написання розписки визнається відповідачем у відзиви. (а.с.33).
Відповідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно матеріалів справи вимога позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про сплату боргу у сумі 7000,00грн. від 29.10.2019 року, яка була вручена ОСОБА_2 під розпис 30.10.2019 року не виконана, сума боргу не повернута (а.с.5).
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що на даний час сума боргу не повернута в повному обсязі, відповідач у відзиви не заперечував про написання ним розписки, однак ухилився від виконання зобов`язань, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 768грн. 40 коп. згідно п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має бути визначений умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Із матеріалів справи вбачається, що 29.10.2019 року між позивачем та адвокатом Строкань Є.В. було укладено договір про надання правової допомоги.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №5 від 07.11.2019 року загальна вартість послуг адвоката Строкань Є.В. за надання правничої допомоги ОСОБА_1 складає 3000,00грн., яка фактично була сплачена позивачем, а тому підлягає стягненню на користь останнього з відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 211, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 11, 526, 625, 1046-1049 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_1 ), який зареєстрований: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_2 ), який мешкає: АДРЕСА_2 , суму боргу в розмірі 7000,00грн. (сім тисяч гривень нуль коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_1 ), який зареєстрований: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_2 ), який мешкає: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 768,40гривень та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Мелітопольського
міськрайонного суду О. В. Іваненко