ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Криворізької міської ради, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення моральної і матеріальної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Криворізької міської ради, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення моральної і матеріальної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Криворізької міської ради, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення моральної і матеріальної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року по справі №201/13093/16-ц та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзивах прокуратура Дніпропетровської області та Криворізька міська рада на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року просять рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважають, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач не довів наявність протиправної поведінки з боку відповідачів при здійсненні ними своїх повноважень та, як наслідок, наявність підстав для відшкодування йому моральної та матеріальної шкоди.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2004 року між ВАТ Криворізьке автотранспортне підприємство 14136, від імені якого діяв ліквідатор ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу споруд, за умовами якого покупець став власником наступних споруд: складу легкозаймистих речовин К, загальною площею 68,1 кв.м., та гаражу У, загальною площею 143,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний договір був посвідчений Бикановою І.М., приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу 26.03.2004 року і зареєстрований у реєстрі за №712. Право власності на споруди покупець набув 04.01.2005 року (а.с. 137 т.2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг від 23 березня 2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові будівлі розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме прохідна літ.Ж розміром 12,35х4,84 м. з навісом літ. 3 розміром 12,35х13,60 м. Право власності на ці будови 09.08.2006 року зареєстроване КП Криворізьке бюро технічної інвентаризації.

31 липня 2006 року між Криворізькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 за №798/3 була укладена тимчасова угода про сплату та фактичне користування земельною ділянкою (а.с. 133 т.2).

Відповідно до п. 1 угоди фактичний землекористувач, враховуючи фактичне використання ним земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 241 кв.м., визначеною відповідно до довідки КП БТІ, нормативна грошова оцінка якої станом на 14.04.2005 року складає 478,93 грн./кв.м. для потреб розміщення гаражу та складського приміщення, сплачує до місцевого бюджету за користування цією земельною ділянкою суму, що відповідає розміру земельного податку, а саме 1% (від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), що становить - 99,55 грн.

Вказана угода діє з 31.07.2006 року по 24.07.2007 року включно та набуває чинності з дня її підписання сторонами і втрачає свою чинність наступного дня після закінчення терміну дії або достроково у день, що передує дню набуття права користування земельною ділянкою відповідно до Земельного кодексу України. Після закінчення терміну дії угоди подальше користування фактичним землекористувачем земельною ділянкою без оформлення права її користування є неправочинним.

Криворізькою, прокуратурою з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері постановою № 27 від 05.03.2013 року ініційовано проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням земельного законодавства ФОП ОСОБА_1 .

До даної перевірки залучено Державну інспекцію сільського господарства в Дніпропетровській області.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.03.2013 року, складеним головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області в присутності ФОП ОСОБА_1 , встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,3791 га розташована у АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка за формою статистичної звітності 6-зєм не обліковується, відноситься до земель не наданих у власність чи користування, належить до державної власності. Згідно класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548, код класифікації виду цільового призначення землі (КВІДПЗ) - секція 1-12/08 "Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій", відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення. На земельній ділянці розташовано комплекс для розміщення майстерні технічного обслуговування автомобілів, а саме:

- гараж площею 125,3 кв.м., склад площею 62,4 кв.м, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу ВВВ № 64983 від 26.03.2004р., зареєстрованому в КП "Криворізьке БТІ" 04.01.2005р. за реєстраційним № 612575;

- нежитлова будівля: прохідна розміром 12,35х4.85м з навісом розміром 12,35x13,60м, яка належить на праві приватної власності згідно рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23.03.2006 року, зареєстрованого в КГІ "Криворізьке БИ" 09.08.2006р. за реєстраційним №11493663.

Межі земельної ділянки не встановлені. Згідно з розподілом колишнього суцільного майнового комплексу ВАТ «АТП-14136» частина території біля будівель по ремонту автотранспорту огороджена парканом.

В акті зазначено, що в порушення вимог ст. 125 Земельного кодексу України, правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,3791 га ОСОБА_1 не оформлено. Чим проводилось вимірювання вказаної площі - не зазначено.

Перевірка проводилася в присутності ФОП ОСОБА_1 . На підставі акту перевірки від 27.03.2013 року ФОП ОСОБА_1 було надано припис №27/04 від 27.03.2013 року, щодо усунення порушення земельного законодавства України, а саме: оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою площею 0,3791 га, розташовану у АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області був складений повторний Акт № 135/27 від 24.05.2017 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства ФОП ОСОБА_1 , яким встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не виконано умови припису № 27/04 від 27.03.2013 року щодо оформлення правовстановлюючих документів, користування земельною ділянкою 0,3791 га під розміщення майстерні технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим Державною інспекцією сільського господарства Дніпропетровській області складений повторний припис № 114/27 від 24.05.2013 року про адміністративне правопорушення № 27/05 від 24.05.2013 року (а.с. 127-132 т.2).

06 червня 2013 року Комісією з визначення розміру збитків заподіяних власникам землі та землекористувачам, створеної рішенням виконавчого комітет Криворізької міської ради, було складено Акт, за яким встановлено, що територіальна громада міста, як власник земельної ділянки внаслідок обмеження її прав у результаті використання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 без правоустановчих документів земельної ділянки загальною площею з 791 кв.м. під розміщення комплексу (гараж, склад) на АДРЕСА_2 з 01.06.2010 по 31.05.2013 роки не одержала дохід (у вигляді орендної плати за землю) до міського бюджету в розмірі 273 812 грн.56 коп., що спричинило заподіяння їй збитків у вказаному розмірі (а.с. 123-126 т.2).

Даний Акт було затверджено Рішенням виконавчого комітету Криворізької в міської ради від 12.06.2013 року № 199 (а.с. 122 т.2).

Після чого до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернувся Криворізький прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Криворізької міської ради про стягнення з ФОП ОСОБА_1 збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів в розмірі - 273 812 грн. 56 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2013 року у справі №904/6478/13 позов прокурора задоволено в повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.05.2014 року вищезазначене рішення від 21.10.2013 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.08.2014 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.05.2014 року скасовано, справу №904/6478/13 направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року в позові було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 року, в задоволенні позову прокурора відмовлено в повному обсязі і при ухваленні вказаного рішення суду, господарський суд виходив з того, що враховуючи набуття відповідачем права власності на споруди, які розташовані на спірній земельній ділянці, необхідно застосувати до спірних правовідносин приписи ст.ст. 120 Земельного кодексу України та 377 ЦК України, якими визначено порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції від 14.12.2004р. на час виникнення відносин, пов`язаних з переходом права користування земельною ділянкою) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. (ст.377 ЦК України в редакції від 01.01.2005р.).

Рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2018 року по справі №210/7641/13-а, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.06.2013 року № 199 про затвердження актів комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, в частині затвердження акту за №4 від 06.06.2013 року стосовно ОСОБА_1 .

Отже з 2013 по 2015 роки позивач був позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю, не мав можливості здавати в оренду приміщення і отримувати орендну плату ,отже не отримував прибуток, внаслідок розгляду справ у господарському суді та адміністративному суді за позовами Криворізького прокурора в інтересах держави в особі Криворізької міської ради м.Кривий Ріг до ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною, оскільки ч. 1 ст.22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Для цього немає необхідності особливо вказувати в законі або в договорі про право вимагати таке відшкодування.

Поняття збитки включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні витрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Як вже зазначалось, за загальними правилами з відповідача можуть бути стягнуті збитки за наявності повного складу правопорушення, а саме: 1) порушення відповідачем своїх обов`язків перед позивачем; 2)наявності збитків, завданих відповідачем, в тому числі неодержаного позивачем прибутку; 3) причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними наслідками, які виявились результатом таких дій (бездіяльності); 4) вини відповідача у настанні негативних наслідків, яка проявилась у будь-якій формі, тобто грубої або звичайної необережності. Тобто позивачем у справі має бути доведено наявність складу правопорушення у діях відповідача. Саме такого підходу дотримується Верховний та Вищий господарський суд України.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, також необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов`язання було виконане боржником належним чином її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами.

Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход. Методики розрахунку втраченої вигоди та визначення її розміру в Україні не існує, і законодавець не пов`язує право позивача на відшкодування збитків з методом (способом) їх розрахунку.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов`язання належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, неодержаний прибуток полягає в неотриманні позивачем орендної плати за оренду нежитлових приміщень відповідно до попереднього договору від 04.03.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Саторин» .

30 листопада 2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Саторин» було укладено протокол про наміри, за яким сторони висловили намір укласти Договір оренди нерухомого майна - нежитлових приміщень, які належать на праві приватної власності ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

За даним протоколом договір мав бути підписаний до 10.03.2013 року після узгодження певних умов договору. Однією з умов було підписання договору оренди земельної ділянки між ФОП ОСОБА_1 та Криворізькою міською Радою.

Оскільки станом на 04.03.2013 року у ФОП ОСОБА_1 вже виникли певні проблеми з підписанням договору оренди земельної ділянки, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Саторин» був укладений попередній договір оренди нерухомого майна нежитлових приміщень.

За п.3 цього попереднього Договору сторони домовились підписати Основний договір до 01.06.2013 року, після вирішення спірних питань щодо земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно, що передається в оренду.

Проте, незважаючи на те, що договір оренди земельної ділянки не був оформлений, 10.05.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Саторин» було укладено Основний договір (Договор аренды нежилых помещений №13/2), за яким Орендатор залишив за собою право одностороннього розірвання договору в разі виникнення проблем з оформленням оренди землі.

Таке розірвання договору відбулося вже через тиждень, а саме 16.05.2013 року після отримання листа начальника управління земельних ресурсів № 1006 ВІД 06.05.2013 року. Даним листом позивачу було відмовлено в узгодженні деяких умов договору оренди землі (а саме питання виникали щодо грошової оцінки), відмовлено в роз`ясненні щодо принципу та нормативно-правових підстав формування грошової оцінки земельної ділянки, та було рекомендовано укласти з Криворізькою міського радою непередбачений законодавством попередній договір на їх умовах.

Відповідно до п.2.1.1. Основного договору позивач передавав в оренду ТОВ «Саторин» об`єкти загальною площею 241 кв.м., а згідно п. 3.1. даного договору мав отримати орендну плату в розмірі 170 грн. в місяць за 1 кв.м. Згідно п.5.1. даний договір мав набрати чинності з 01.06.2013 року та діяти до 25.05.2016 року.

Отже втрачена вигода позивача в результаті розірвання даного договору становить: 170 грн. х 241 кв.м = 40970 грн. х 36 місяців = 1 474 920 грн.

Після того, як позивачеві не вдалося укласти договір оренди приміщень він вирішив розмістити оголошення про продаж даних приміщень.

В жовтні 2013 року позивач зустрівся з покупцем ОСОБА_3 , та після огляду приміщень вони дійшли згоди щодо купівлі-продажі даних приміщень за 80 000 доларів США. Позивач отримав від покупця завдаток в розмірі 5 000 доларів США та вони домовились про укладення договору купівлі-продажу в грудні 2013 року, але після того, як покупець ОСОБА_4 дізнався про конфліктну ситуацію, що склалася між позивачем та відповідачами, відмовився від даної угоди.Згідно звіту про оцінку майна, а саме комплексу, що належить ОСОБА_1 виготовлену на замовлення позивача СПД ОСОБА_5 , на сьогоднішній день вартість приміщень становить 449 418 грн. і втрачена вигода складає 1655382 грн.(вартість приміщення станом на 2017 рік -2 104 800 грн.- 449 418 грн.)..

У разі упущеної вигоди мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Незважаючи на те, що неодержаний прибуток це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання відповідних доходів.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Щодо розміру упущеної вигоди, то вона залежить від доходів, які отримала особа, що порушила право. Так, упущена вигода не може бути меншою від доходів, одержаних правопорушником (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Колегія суддів важає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення майнової шкоди в сумі 1474920 грн.,в частині позовних вимог щодо неможливості виконання договору оренди між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Саторин», оскільки позивач підтвердив неодержаний прибуток, який належним чином обґрунтований конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання відповідних доходів, стягнувши з Криворізької міської ради за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , оскільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

А позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди щодо неможливості продажу нерухомого майна, не підлягають задоволенню,оскільки не обгрунтовані і відмова від укладання договору купівлі-продажу приміщення не є упущеною вигодою.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини першої ст. 1167 Цивільного кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 Цивільного кодексу.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилась в психологічних та моральних стражданнях внаслідок, втраті значних коштів, часу на здійснення захисту від неправомірних дій відповідачів та відновлення втраченої репутації, колегія суддів прийшла до висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. і вважає, що таке відшкодування відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Конституція України (ст. 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті, що коментується, вищезазначене положення знайшло подальший розвиток.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року необхідно скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Криворізької міської ради, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення моральної і матеріальної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат задовольнити частково.

Стягнути з Криворізької міської ради (, 50101, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Дзержинський р-н, площа Молодіжна (Радянська), буд. № 1) за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) завдану майнову шкоду в сумі 1 474 920 грн. та моральну шкоду 25 000 грн..

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Криворізької міської ради, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення моральної і матеріальної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат задовольнити частково.

Стягнути з Криворізької міської ради (, 50101, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Дзержинський р-н, площа Молодіжна (Радянська), буд. № 1) за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) завдану майнову шкоду в сумі 1 474 920 грн. та моральну шкоду 25 000 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова