РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Одеса Справа № 522/21833/20

Провадження № 2/522/839/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

08.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, відповідно до якого просить визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує, що з 01.08.1998 року по теперішній час він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час шлюбних відносин разом з відповідачкою ними за спільні кошти придбано у спільну сумісну власність певну кількість рухомого та нерухомого майна, серед якого двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

Вказана квартира купувалася сторонами, як подружжям за спільні кошти, як об`єкт незавершеного будівництва на підставі договору № 346/06-05 про дольову участь у будівництві житла, укладеного ОСОБА_2 03.06.2005 року, в інтересах сім`ї, з Будівельно-конструкторською фірмою у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Будінтех». Після завершення будівництва багатоквартирного будинку ця квартира була передана вказаним забудовником ОСОБА_2 за актом прийому-передачі від 10.07.2009 року. На підставі вказаного договору про дольову участь у будівництві житла та акту прийому-передачі ОСОБА_2 отримала від виконавчого комітету Одеської міської ради свідоцтво про право приватної власності на цю квартиру.

Також зазначає, що з початку 2011 року шлюбні відносини між ними, як подружжям фактично припинилися, також. з того часу проживають окремо один від одного.

Отримавши від виконавчого комітету Одеської міської ради свідоцтво про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 від 21.03.2011 року ОСОБА_2 до теперішнього часу не бажає вчинити дію з реєстрації цієї квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з якою закон пов`язує момент виникнення права власності на цю нерухомість, що є перешкодою для набуття ним, як співвласником у законний спосіб права володіти, користуватися та розпоряджатися цією квартирою як об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 09.12.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.01.2021 року.

12.01.2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судової повістки відповідачу підготовче судове засідання відкладене на 03.02.2021 року.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Топорова Олега Миколайовича про витребування доказів, та відкладено підготовче судове засідання на 18.03.2021 року.

Ухвалою суду від 18.03.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, та призначено до судового розгляду по суті на 14 травня 2021 року.

14.05.2021 року відповідач звернулася до суду із заявою про відкладення судового засідання, у зв`язку чим судове засідання відкладене на 16.06.2021 року.

16.06.2021 року представник відповідача звернулася до суду із заявою про відкладення судового засідання, у зв`язку чим судове засідання відкладене на 01.07.2021 року.

01.07.2021 року судове засідання відкладене на 12.07.2021 року.

12.07.2021 року представник відповідача звернулася до суду із заявою про відкладення судового засідання, у зв`язку чим судове засідання відкладене на 19.07.2021 року.

19.07.2021 року у судовому засіданні розглянуто клопотання сторін та відкладене судове засідання на 26.07.2021 року.

Представник позивача надав суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання не з`явилася.

Представник відповідача адвокат Оськін М.Д. звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Суд не приймає клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки останній був присутній у судовому засіданні 19.07.2021 року та дату наступного судового засідання було узгоджено з усіма учасниками справи.

Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.08.1998 року.

За час шлюбних відносин разом з відповідачкою сторонами придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач вказує, що квартира купувалася сторонами, як подружжям за спільні кошти, як об`єкт незавершеного будівництва на підставі договору № 346/06-05 про дольову участь у будівництві житла, укладеного ОСОБА_2 03.06.2005 року, в інтересах сім`ї, з Будівельно-конструкторською фірмою у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Будінтех». Після завершення будівництва багатоквартирного будинку ця квартира була передана вказаним забудовником ОСОБА_2 за актом прийому-передачі від 10.07.2009 року.

Також зазначає, що з початку 2011 року шлюбні відносини між ними, як подружжям фактично припинилися, також. з того часу проживають окремо один від одного.

Отримавши від виконавчого комітету Одеської міської ради свідоцтво про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 від 21.03.2011 року ОСОБА_2 до теперішнього часу не бажає вчинити дію з реєстрації цієї квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з якою закон пов`язує момент виникнення права власності на цю нерухомість, що є перешкодою для набуття ним, як співвласником у законний спосіб права володіти, користуватися та розпоряджатися цією квартирою як об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, вищевказане нерухоме майно було набуте відповідачем під час зареєстрованого із позивачем шлюбу.

Як вказує позивач, його намагання вирішити з ОСОБА_2 мирним шляхом питання пов`язане з державною реєстрацією нею, як визначеним свідоцтвом власником спірної квартири, жодних результатів не дало.

На думку позивача, відмова ОСОБА_2 подати заяву державному реєстратору щодо внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомості щодо цієї квартири свідчать про зловживання нею правом заявника та про її намір завдати шкоди йому у набутті прав співвласника на цю нерухомість.

Крім того, як зазначає позивач, до теперішнього часу ОСОБА_2 не визнає права позивача спільної сумісної власності на дану квартиру, вважаючи її виключно своєю приватною власністю, продовжує ухилятися від державної реєстрації речових прав на цю нерухомість, не допускає його до квартири, чим, на думку позивача, чинить перешкоди у користуванні квартирою та порушує його право як співвласника.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 3 статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 21 ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такою є правова позиція Великої Палати Верховного Суду України викладена у пунктах 48-52 постанови від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17).

Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між сторонами на момент придбання спірного майна фактично були припиненні шлюбні відносини.

Таким чином, вказане майно було придбано сторонами за час їх шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Доказів, які б свідчили що вищезазначене майно було придбане не у період шлюбу, або за особисті грошові кошти одного з подружжя, матеріали справи не містять.

Таким чином, судом встановлено, що що спірне нерухоме майно було придбане сторонами як подружжям за спільні кошти, як об`єкт незавершеного будівництва на підставі договору № 346/06-05 про дольову участь у будівництві житла, укладеного ОСОБА_2 03.06.2005 року, в інтересах сім`ї, з Будівельно-конструкторською фірмою у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Будінтех», у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що на квартиру АДРЕСА_2 поширюються право спільної сумісної власності подружжя, а тому заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21.05.2021 року суд заборонив до вирішення спору по суті всім суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири за АДРЕСА_3 , право власності (речове право) на яку за будь-якою особою не зареєстровано.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у даній справі.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , адреса для листування: АДРЕСА_6 ) про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_5 ) право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21 травня 2021 року, у вигляді заборони до вирішення спору по суті всім суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири за АДРЕСА_3 , право власності (речове право) на яку за будь-якою особою не зареєстровано.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 28.07.2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова