РІШЕННЯ

( заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021

м.Харків

Справа № 639/5474/20

провадження 2/639/545/21

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 позивач Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію.Позовна заява мотивована тим, що відповідачка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та споживає електричну енергію для власних потреб на підставі договору від 17.03.2009.

Позивач стверджує, що АТ «Харківобленерго» забезпечила надійне постачання електричної енергії споживачу та виконала всі свої обов`язки, передбачені ст. 38 Правил та Закону України «Про ринок електричної енергії». Відповідачка систематично нехтує обов`язку щодо оплати вартості спожитої електричної енергії, внаслідок чого у неї утворилася заборгованості, яка за період з 01 лютого 2017 по 01 січня 2019 становить 9657,88 грн. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію за визначений період, а також понесені позивачем витрати по оплаті судового збору-2102 грн.

В подальшому АТ «Харківобленерго» уточнила свої позовні вимоги , замінивши неналежного відповідача ОСОБА_1 на належних відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , посилаючись на те, що згідно з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно власниками квартири вказані саме ці особи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про день , час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не сповістили, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення .

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено , щоОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Згідно Інформації № 223048460 від 08.09.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 71/100 квартири перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 15.02.1999. Інші 29/100 квартири належать ОСОБА_5 згідно договору дарування від 11.05.2006 та свідоцтва про право на спадщину, виданого 22.03.2006 5-ю Харківської державною нотаріальною конторою ( а.с. 11-12).

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01.09.2020 в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ( а.с. 8,15).

Договір на користування електричною енергією укладено з ОСОБА_1 17.03.2009, особовий рахунок № НОМЕР_1 ( а.с. 4).

У відповідності до показів засобу обліку « 5008» станом на 01.02.2017 заборгованість за спожиту електричну енергію складала 157,18 грн. З 01.02.2017 до 01.01.2019 згідно показів ЗО « 4702» спожито 9694 кВт/год на суму 14450,70 грн., з яких сплачено 4950 грн. Таким чином, сума 9657,88 грн. за спожиту електричну енергією є заборгованістю ( а.с. 5,24).

Відповідно достатті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За приписами частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Пунктом 1 частини першої статті 7 вказаного Закону передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Водночас відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частиною 1 статті 10 вказаного Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За нормами п.п. 19, 20, 42, 48 «Правил користування електричною енергією для населення» розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами( цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Пунктом 10 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Акціонерним товариством «Харківобленерго» з 01 лютого 2017 року по 01 січня 2019 надавалась послуга з постачання електричної енергії за адресою АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим власники (споживачі) повинні оплатити надані послуги.

З огляду на викладені обставини суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 9657,88 грн.

За правилами ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265 , 274, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Харківобленерго» - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 лютого 2017 по 01 січня 2019 у розмірі 9657 ( дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн.88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» суму сплаченого судового збору по 525 ( п`ятсот двадцять п`ять) грн.. 50 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- Акціонерне товариство «Харківобленерго» (, юридична адреса: м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, , п/р НОМЕР_2 в АТ «Мегабанк»);

Відповідачі- ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 );

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 );

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 );

ОСОБА_5 ( ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Повне судове рішення складено 28.07.2021.

СУДДЯ -