РІШЕННЯ

Іменем України

13.07.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - cудді Марків Ю.С.

при секретарі Чапля В.С.

за участю: представника позивача Волошина Д.О.

прокурора Машталяра Ю.А.

третьої особи ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_7

представника третьої особи ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб ОСОБА_1 , Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол; демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел, відновити опалення від котла АГВ та позов прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова, поданого в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол, демонтувати кухню квартири АДРЕСА_1 , газові прилади, а саме двохфункційний газовий котел, газову плитку та інше інженерно-технічне обладнання, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 24,5 кв. м.

У липні 2012 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 у якому, з урахуванням уточнень, просила зобов`язати відповідача за власні кошти провести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема, демонтувати самовільно встановлену перегородку на кухні, душову кабіну та санвузол, привести перегородку між кухнею та житловою кімнатою до такого стану, щоб площа житлової кімнати становила 15,40 кв. м, демонтувати самовільно встановлений двоконтурний газовий котел, відновити опалення від котла АГВ.

У жовтні 2012 року прокурор Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 у якому з урахуванням уточнень просив зобов`язати відповідача за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема, демонтувати самовільно встановлену перегородку на кухні, душову кабіну та санвузол, демонтувати кухню, двоконтурний газовий котел, газову плиту та інше інженерно-технічне обладнання.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із житлової кімнати площею 27,6 кв. м, санвузла - 2,24 кв. м, кухні - 4,64 кв. м, загальною площею 24,5 кв. м.

У задоволенні позовів Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та прокурора Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2013 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_3 , Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та прокурора Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.

28 травня 2014 року Ухвалою Колегії судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2013 року в частині відмови у позовах Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та прокурора Франківського району м. Львова, поданого в інтересах ОСОБА_1 , скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення у даній справі переглядалось судами апеляційної та касаційної інстанцій.

У відповідності до ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

За текстом указаної ухвали касаційної інстанції, « відмовляючи в задоволенні позовів Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та прокурора Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_1 , на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_3 здійснив перепланування квартири за відсутності будь-якої дозвільної документації, у тому числі і щодо влаштування у квартирі санвузла та душової кабіни. При цьому, суди не врахували, що будинок, у якому знаходиться квартира ОСОБА_3 , хоч і є багатоквартирним, однак у ньому відсутня централізована каналізація та система водовідведення. Крім того, судом не надано належної оцінки іншим доказам з приводу допущених ОСОБА_3 порушень при проведенні самочинного перепланування квартири. Не перевірено судом і доводів Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та прокурора Франківського району м. Львова про те, що самочинним переплануванням квартири порушуються санітарно-технічні та умови експлуатації будинку, права інших мешканців будинку. Із цього приводу в судових рішеннях відсутні будь-які висновки.»

Зважаючи на викладене, дослідження доказів у даній справі здійснено з врахуванням вказівок суду касаційної інстанції по даній справі.

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про зобов`язання за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру (т.1 а.с.6). та уточнення позовних вимог від 04 серпня 2011 (т.2 а.с.3), а саме: про зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол; демонтувати самовільно встановлений двохфункційний котел, відновити опалення від котла АГВ. У дебатах 13.07.2021 року представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради просила задовільнити позовні вимоги у редакції від 18 липня 2012 року про зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол; демонтувати самовільно встановлений двохфункційний котел, відновити опалення від котла АГВ (т.2 а.с.3). не скористалась правом репліки щодо можливого помилкового прохання про задоволення позовних вимог згідно уточнення позовних вимог від 4 квітня 2013 року про зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну, умивальник та санвузол, привести перегородку між кухнею та житловою кімнатою квартири №2а до такого стану, щоб площа житлової кімнати становила 15, 6 м2, демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел (т.3 а.с.78). Заява Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про уточнення позовних вимог від 19 листопада 2019 року (т.4 а.с.237) якою збільшено позовні вимоги, викладаючи їх в наступній редакції: зобов`язати ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , а саме: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні квартиру АДРЕСА_1 ; демонтувати душову кабіну на площі кухні квартиру АДРЕСА_1 ; демонтувати умивальник, демонтувати унітаз, демонтувати газовий котел, демонтувати газову колонку (плиту), привести перегородку між кухнею та житловою кімнатою до такого стану, щоб площа житлової кімнати становила 15,6 м2, а площа кухні 7,5 м2; демонтувати інженерно-технічне обладнання, квартири АДРЕСА_1 , яка забезпечує функціонування душової кабіни, унітазу, двох умивальників, газового котла, газової колонки (плити), не підлягає розгляду з огляду на те, що відповідно до ст. 197 ЦПК України уточнення та збільшення позовних вимог подається виключно до початку розгляду справи по суті.

Прокурор Львівської місцевої прокуратури № 3 підтримав свої позовні вимоги заявлені в інтересах ОСОБА_1 згідно позовної заяви від 19 жовтня 2012 року про зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол; демонтувати самовільно встановлений двохфункційний котел, відновити опалення від котла АГВ (т.1 а.с.219); позовні вимоги уточнено 27 лютого 2013 року, просив зобов`язати ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол; демонтувати кухню квартири АДРЕСА_1 , газові прилади, а саме: двохфункціний газовий котел, газову плиту та інше інженерно-технічне обладнання (т.3 а.с.1). Позовні вимоги згідно уточнення поданого 12.03.2021 року судом до розгляду не прийнято як такі, що подані поза підготовчим судовим засіданням у порушення згідно п.2 ч.1 ст.49, ст.57, ЦПК України.

Позивачі обґрунтовують позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 в порушення Наказу Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», та рішення Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року «Про затвердження Положення порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові» провів самовільне переобладнання квартири АДРЕСА_1 , а саме: самовільно встановив перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол, а також двохфункційний газовий котел. Такі дії відповідача порушили права та законні інтереси ОСОБА_1 , а також права третіх осіб, це стало причиною звернення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до суду з позовом. За вказані дії 10.03.2010 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На підставі розпорядження № 492 від 13.10.2010 року «Про приведення у попередній стан самовільно перепланованої квартири АДРЕСА_1 » (Т.1 а.8), відповідача зобов`язано за власні кошти привести самовільно переплановану квартиру до попереднього стану, а саме: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол; демонтувати самовільно встановлений двохфункційний котел, відновити опалення від котла АГВ. Зазначають, що сторонні запахи які потрапляють у житло ОСОБА_1 через перекриття між її житлом та житлом відповідача спричиняють їй незручності, унеможливлюють безпечне та комфортне проживання, шкодять її здоров`ю. Представник третьої особи ЛКП «Львівський ліхтар» підтримала доводи позивачів з аналогічних мотивів. Прокурор покликається на те, що прокуратурою Франківського району м. Львова за заявою ОСОБА_1 , проведено перевірку якою встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 який самовільно провів перепланування квартири шляхом встановлення перегородки на площі кухні, душової кабіни, санвузла, та двохфункційного газового котла. Оскільки, при проведенні переобладнання квартири, відповідачем було допущено ряд порушень законодавства, зокрема правила утримання житлових будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року, рішення Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року «Про затвердження Положення порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові», встановлено ознаки та класифікацію самочинного будівництва до яких також належить встановлення інженерного обладнання без дозволу виконавчого органу Львівської міської ради. 13.10.2010 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було розглянуто питання самовільного проведення перепланування указаної квартири та винесено розпорядження №429 «Про приведення у попередній стан самовільно перепланованої квартири АДРЕСА_1 », яким зобов`язано ОСОБА_3 привести квартиру у попередній стан, однак останній добровільно відмовляється виконати вказане розпорядження.

ОСОБА_1 пояснила, що їй, як власниці і мешканці квартири № 5 в цьому ж будинку, що розташована над квартирою № 2а , створюються перешкоди у вигляді запаху та диму, які проникають до її квартири через неправильне під`єднання до вентиляційних та димових каналів газового котла в спірній квартирі. Окрім того, вважає, що в зв`язку з тим що первинно квартира № 2а не була обладнана кухнею, санвузлом та газовим обігрівальним приладом, то саме до такого стану слід привести квартиру шляхом демонтажу перегородки, кухні-ніші, душової кабіни та газового котла. Стверджує, що неодноразовими комісія було встановлено порушення техніки під`єднання квартири № 2а до димових та вентиляційних каналів в зв`язку з чим в її квартирі концентрація вуглекислого газу перевищувала норму. При цьому вважає, що право власності ОСОБА_3 на квартиру вона не оспорює і не заперечує, але ця квартира може існувати лише в тому вигляді, який вона мала первинно.

Представник ОСОБА_3 адвокат Бельдій Н.В. заперечила проти заявлених позовних вимог повністю з підстав, викладених у клопотанні про витребування доказів та виклик свідків в судове засідання з додатковими поясненнями по суті спору від 28.10.2020 року.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог через нижченаведене.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 з 19.11.2002 року, придбану ним за договором купівлі-продажу.

Квартира, до її перепланування, складалась з однієї житлової кімнати площею 15,4 м.кв., кухні площею 8,4 м.кв., комірки 0,8 м.кв. та обладнана АГВ (згідно даних технічного паспорту від 2002 року). Згідно даних техпаспорту від 2009 року, квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,4 м.кв., кухні та душової 9.2 м.кв., в приміщенні якої встановлено газову плиту та газовий двохфункційний котел. З листа від 12.04.2012 року за вих. № 56. даного на запит Франківської районної адміністрації, Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт встановлено, що в квартирах №2 , №2а , АДРЕСА_4 є наявні димові та вентиляційні канали . Канали в квартирах № 5 , №7 не щільні, присутня задимленість, в квартирі № 2 а канал загерметизований захисним рукавом( акт встановлення захисного рукава ( т.1. а.с.68), в блоці № 7 двохфункційний газовий котел під`єднано в канал № 1, а в дві пічки квартири № 5 під`єднано до каналу № 2 в блоці № 7, вентиляція кухні квартири № 2 а під`єднано до каналу № 1 блоку № 5 (т.1. а.с.198-201). Обидва канали, до яких під`єднано квартиру № 2 а відведені в підвал.

Відповідно до листів від 16.04.2010 року Державної житлово-комунальної інспекції у Львівській області, від 09.04.2010 року Управління з питань надзвичайних ситуацій і цивільного захисту населення Львівської міської ради, та від 21.08.2010 року виконавчого комітету Львівської міської ради слідує та не заперечується ОСОБА_3 що до виявлення вільного вентиляційного каналу № 1 блоку № 5, до якого зараз під`єднано вентиляцію кухні, така вентиляція здійснювалась примусово електричними вентиляторами через отвір в стіні.

З висновку експертизи з питань охорони праці від 10.02.2011 року вбачається, що блок димових та вентиляційних каналів (квартири № 2А ) можливо експлуатувати за умови усунення порушень, в т.ч. при герметизації каналів № 1,№2 квартир № 2а та №5 ( т.1. а.с.138-143).

Актом від 12.04.2011 року Львівського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України, зафіксовано прийомку в експлуатацію димових та вентиляційних каналів в житловому будинку по АДРЕСА_6 , після капітального ремонту та встановлено, що димові та вентиляційні канали кв. № 2 а відповідають технічним вимогам і придатні для відводу продуктів згоряння від побутових газових приладів, а канали квартир № 5 та №7 - не щільні.

Даний доказ може свідчити про потрапляння сторонніх запахів і диму як продукту згорання у квартиру № 5 саме з димовентиляційних каналів до яких під`єднано систему опалення саме житла ОСОБА_1 і жодним чином не підтверджує потрапляння сторонніх запахів в житло ОСОБА_1 з димовентиляційної системи ОСОБА_3 .

Крім того, відповідно до відповіді № вих-вд 10767-20 від 27.10.2020 року на адвокатський запит, ЛКП «Водоканал» повідомив, що будинок АДРЕСА_6 , як і квартира № 2А підключений до міської мережі водопостачання та водовідведення; нарахування за спожиті послуги водопостачання та водовідведення кв. 2А у цьому будинку здійснюється з 2001 року.

Зважаючи на документально підтверджені факти газифікації та водопостачання з водовідведення житла ОСОБА_3 до його придбання відповідачем, суд приходить до обґрунтованого висновку про неможливість погіршення житлових умов відповідача даним судовим рішенням.

Позивачі не спростували обґрунтовані доводи відповідача про газифікацію, водопостачання та водовідведення житла ОСОБА_3 на день набуття ним права власності на таке житло.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що хоча квартира ОСОБА_3 , має відповідати вимогам будівельних норм, однак, якщо така придбана у стані з деякими невідповідностями і до введення в дію таких ДБНів, то не підлягає перебудові як через зміну будівельних норм, адже відповідно до п.15.5 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №45 від 16 травня 2011 року, проектна документація на об`єкти будівництва, побудовані повністю або частково відповідно до затвердженого проекту, не підлягає коригуванню у зв`язку з введенням нових нормативних актів. Також, у випадку демонтажу газового та санітарно-технічного обладнання квартири АДРЕСА_1 , указане житло стане непридатним до його експлуатації як житло.

Стосовно обов`язкової вказівки суду касаційної інстанції, викладеної в ухвалі 28 травня 2014 року стосовно встановлення порушення прав мешканців будинку АДРЕСА_6 самочинним переплануванням квартири ОСОБА_3 , слід зазначити, що жодних об`єктивних доказів на підставі яких можна зробити висновок про порушення санітарно-технічних норм та умов експлуатації будинку, у тому числі прав інших мешканців будинку суду позивачами не надано.

Жодним висновком експертиз, проведених у даній справі не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між сторонніми запахами у житлі ОСОБА_1 (кв.5) та діяльністю з експлуатації газового та сантехнічного обладнання у квартирі ОСОБА_3 ( кв.2А ).

Більше того, єдиним належним та допустимим доказом наявності сторонніх запахів у кварті № 5 є протокол № 42 досліджень повітря житлових і громадських приміщень ДЗ «Львівська міська СЕС» датований 01.12.2011 року. (Т.1 а.с.87). Даний протокол є фактично єдиним документом, з-поміж інших аналогічних протоколів, якими проведені відбори проб повітря у житлі ОСОБА_4 , якими встановлено відсутність будь-яких відхилень показників повітря. Суд оцінює протокол № 42 досліджень повітря житлових і громадських приміщень ДЗ «Львівська міська СЕС» від 01.12.2011 року критично через відсутність у ньому вказівок на ймовірні причини виникнення таких відхилень, враховує пояснення ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні визнала, що саме нею нанесені в рукописний спосіб написи в розділі «вид вентиляційної системи»: витяжна «бутафорія», «природня відсутня», у розділі «висновки»: обмін приміщення не відповідає вимогам з рукописним текстом «вибухонебезпечно», та в сукупності з Висновком № 5074 судової будівельно-технічної експертизи у даній справі, проведеній 11.10.2017 року за якими причинно-наслідкового зв`язку між реконструкцією квартири АДРЕСА_2 та виникненням сторонніх запахів і диму у квартирі № 5 , зокрема через під`єднання квартири ОСОБА_3 до димових та димовентиляційних каналів немає.

Щодо висновку експертного дослідження № 07/13 від 17.10.2013 року за яким, надходження продуктів згорання, цигаркового диму, шкідливих та неприємних запахів, вологи до квартири АДРЕСА_7 , можливе за умови порушень конструктивного виконання (монолітності) міжповехового перекриття та місць сполучення перекриття з несучими стінами і невиконанні підвищеної звуко- і гідроізоляції (Т.3 а.с. 163), то указаний Висновок експертного дослідження не можна вважати доказом в розумінні ч.2 ст.76 ЦПК України з підстав його виконання спеціалістом, а не експертом та через відсутність попередження про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, у розділі «дослідження» указаного документу відсутні відомості про встановлення факту дефектів перекриття, що може мати наслідком потрапляння сторонніх запахів у житло ОСОБА_1 з квартири ОСОБА_3 . Суд за заявою представника відповідача визнає такий доказ недопустимим та до уваги не приймає.

Крім того, відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог прокурора в інтересах ОСОБА_1 слід зазначити, що ОСОБА_1 не наділена спеціальними владними повноваженнями з приводу втручання у приватну власність шляхом приведення квартири до попереднього стану у судовому порядку. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24 березня 2021 року по справі №462/2077/17 зроблено висновок про те, що згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06 квітня 2020 року по справі №2-150/11 (провадження №61-22530св19) ВС зробив висновок про те, що Звертаючись до суду з позовом про приведення у попередній стан самовільно реконструйованої і розширеної за рахунок об`єму горища квартири. і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб`єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливих суспільно значимих несприятливих наслідкам порушення відповідних норм і правил. Як орган місцевого самоврядування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання. У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством. Таким чином подання позову про приведення до попереднього стану квартири АДРЕСА_1 яка знаходиться в приватній власності ОСОБА_3 , право приватної власності якого ОСОБА_1 , не оспорюється, відноситься до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Суд приходить до висновку, шо покликання прокурора про те, що він приймає участь у розгляді даної справи, як сторона, діючи в інтересах ОСОБА_1 є вірним, однак жодним чином не спростовує ту обставину, що з даним предметом позову він міг звернутись до суду виключно в інтересах Франківської районної адміністрації, а не в інтересах фізичної особи ОСОБА_1 з тих підстав, що відповідач ОСОБА_3 жодним чином не порушив законні та, охоронювані Законом, права та інтереси ОСОБА_1 .

Як з підстав необґрунтованості заявленого прокурором в інтересах ОСОБА_1 позову, так і через обрання невірного способу захисту прокурором в інтересах фізичної особи ОСОБА_1 , який віднесено до способу захисту порушеного права, яким може скористатись, в силу вимог Закону, виключно орган місцевого самоврядування або прокурор в інтересах такого органу (а не в інтересах фізичної особи) в задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах позивача слід відмовити.

Щодо позовних вимог заявлених до ОСОБА_3 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, то такі підлягають частковому задоволенню через нижченаведене.

За приписами ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п.п. 1,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради заявила відповідний позов до ОСОБА_3 з підстав самочинного встановлення відповідачем газового двоконтурного котла замість котла АГВ, самовільно влаштованої перегородки на площі кухні, санвузла і душової кабіни в квартирі АДРЕСА_1 покликаючись на протокол № 2 від 23 лютого 2010 року складений головним інженером ЛКП «Львівський ліхтар», витяг з протоколу від 07.09.2010 р, засідання комісії Міжвідомчої комісії у Франківському районі № 21 параграф 02 від 07 вересня 2010 року (Т.1 а.с.226-227); постанову № 67 від 10 березня 2010 року про притягнення Адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації ОСОБА_3 до адмістративної відповідальності за ст.150 КУАПП за порушення правил користування жилими будинками (Т.1 а.с. 10). Жодних інших доказів, у тому числі, але не виключно, таких, які б свідчили про порушення прав та інтересів будь-кого ( ОСОБА_1 ) суду не подала.

Правовий статус позивача на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій урегульовано у Положенні про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури, затвердженому рішенням виконкому Львівської міської ради від 27 лютого 2009 року за № 120 «Про затвердження Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури» з подальшими змінами. 12 серпня 2011 року з прийняттям Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської Львівської міської ради та її структури, затвердженому рішенням виконкому Львівської міської ради від 12 серпня 2011 року за № 754 «Про затвердження Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури» попереднє Положення втратило чинність; Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської Львівської міської ради та її структури, затвердженому рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 січня 2012 року за № 8 «Про затвердження Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури» з подальшими змінами, попереднє положення втратило чинність. Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської Львівської міської ради, затвердженому рішенням виконкому Львівської міської ради від 01 листопада 2016 року року за № 977 «Про затвердження Положеннь про районні адміністрації Львівської міської ради та їх структур» з подальшими змінами. На момент пред`явлення позову до суду, згідно з пунктами 1.1 Положення в редакції від 27 лютого 2009 року, Франківська районна адміністрація є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до ухвали міської ради від 06 липня 2006 року № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» (зі змінами) згідно з чинним законодавством.

Як орган місцевого самоврядування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

У статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

У статті 16 ЖК Української РСР до компетенції виконавчих органів місцевих рад віднесено здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керування житловим господарством, забезпечення правильної експлуатації і схоронності жилих будинків, що є у віданні Ради, організація їх капітального і поточного ремонту.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належать громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Пунктами 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до пунктів 8.11, 8.12 державних будівельних норм В.3.2-2-2009 забороняється при реконструкції i капітальному ремонті розміщувати кухні i санвузли (ванні кімнати, туалети) над i під житловими кімнатами. При влаштуванні кухні-їдальні в окремій квартирі не допускається розташовувати трубопроводи i кухонне інженерне обладнання (плити, водонагрівачі, вентилятори, умивальники тощо) над i під житловими кімнатами.

Частиною 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що позов про знесення об`єкта самочинного будівництва, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, має право пред`являти відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування.

Розглядаючи позов про знесення самочинного будівництва або перебудову на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України, суд має встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення самочинного будівництва.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Таким чином, правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови.

При цьому, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом четвертим частини другої статті 16 ЦК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що всупереч вказаним вимогам відповідачем без отримання попереднього дозволу виконавчого комітету проведено реконструкцію квартири АДРЕСА_1 що полягає у встановленні перегородки між кухнею та санвузлом, встановленні душової кабіни та заміні газового котла АГВ на інший газовий котел -сучасний двохконтурний. У добровільному порядку вказані порушення відповідач не усунув, тому позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення.

Суд при ухваленні даного рішення враховує, що задокументованими переплануваннями квартири АДРЕСА_1 є виключно: самочинне встановлення відповідачем газового двоконтурного котла замість котла АГВ, самовільно влаштована перегородки на площі кухні, санвузол і душова кабіна.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд виходить із двох обставин. По-перше, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Прийнявши в експлуатацію двоконтурний газовий котел замість котла АГВ Актом про приймання закінченого будівництва об`єкту системи газопостачання від 03 червня 2005 року (Т.1 а.70), газова експлуатуюча організація взяла на себе відповідальність за дотримання вимог щодо експлуатації газового обладнання, а саме двоконтурного газового котла замість технологічно застарілого котла АГВ у кв. АДРЕСА_1 . По-друге, суд, визнаючи недопустимим доказом документ, а саме Акт обстеження туалету загального користування, який знаходиться у подвір`ї будинку № 40 та примикає до нього, про те, що такий туалет знаходиться в задовільному технічному стані - сантехнічні прилади наявні (т.5 а.198) з міркувань як не підписання його членами комісії - працівниками експлуатуючої організації ЛКП «Львівський ліхтар», так і через підписання іншого Акту такими посадовими особами про непридатність до експлуатації цього ж туалету у цей самий день (Т.3 а.с.206), враховує, що іншого відхожого місця ніж санітарний сантехнічний прилад (унітаз), який знаходиться в кв. АДРЕСА_1 та фактично встановлений до придбання житла ОСОБА_5 - немає. Зважаючи на викладене та через приписи ст. 382 ЦК України, за якими квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання, демонтаж газового котла та унітазу у квартирі ОСОБА_3 призведе до непридатності квартири АДРЕСА_1 для проживання відповідачем. Доказів наявності у ОСОБА_3 іншого житла суду не надано.

Як і не надано суду доказів того, що проведена реконструкція та перепланування ОСОБА_3 свого житла порушує права інших власників будинку.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб ОСОБА_1 , Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузок; демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел, відновити опалення від котла АГВ задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, демонтувати душову кабіну.

В решті позовних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відмовити.

В задоволені позову прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова, поданого в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол, демонтувати кухню квартири АДРЕСА_1 , газові прилади, а саме двохфункційний газовий котел, газову плитку та інше інженерно-технічне обладнання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, адреса: м.Львів, вул. Генерала Чупринки, буд.85.

Позивач: Франківська окружна прокуратура м.Львова (Франківська окружна прокуратура м.Львова) в інтересах ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_8

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_9 .

Третя особа: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_10 .

Третя особа: Львівське комунальне підприємство «Львівський ліхтар», адреса: м.Львів, вул. Є.Коновальця, буд.27.

Повний текст рішення виготовлено 26.07.2021 року.

Суддя Марків Ю.С.