Дата документу 19.03.2021 Справа № 313/1055/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 313/1055/20 Головуючий у 1 інстанції Кравцов С.О.
Провадження №22ц/807/531/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 10 січня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі, кий зазначено у довідці про отримання картки. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 8000 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Пунктами 1.1.3.2.3, 1.1.6.1, 1.1.6.1 Договору також передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Банком було використано право щодо зміни умов Договору, та запроваджено зміни відсоткової ставки.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконали у повному обсязі, проте Відповідач свої зобов`язання порушила, у зв`язку з чим, станом на 16 липня 2020 року має заборгованість у розмірі 33314,60 грн., яка складається з: 13263,20 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 4767,40 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 155284 грн. нараховано пені; 0 грн. нараховано комісії.

Посилаючись на наведені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 33314,60 грн. та 2102 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 13263,20 грн. та судовий збір у розмірі 836,85 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених вимог, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просять заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року в частині незадоволених позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає що суд не врахував усі обставини справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків та пені, оскільки сторонами погоджена відповідальність за порушення за невчасне погашення заборгованості у вигляді нарахування пені (Пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) (базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше)в та штрафу (500 грн. + 5 % від суми позову). Крім того, у довідці, яка підписана відповідачем також визначено розмірі щомісячних відсотків за користування кредитними коштами, який дорівнює 2,5%. Крім цього, у редакції умов, що почала діяти 01 березня 2019 року (знаходиться у вільному доступі за посилання на веб-сайті Банку), в разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по Кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін: 86,4 для картки «Універсальна», 84 % - для картки «Універсальна, голд». Відповідач не звертався задля розірвання договору, а навпаки, погодився зі змінами та прийняв їх до виконання, оскільки після 01 березня 2019 року особисто здійснював операції за кредитною карткою. Відповідачем факт укладення кредитного договору не спростовано.

Отже, суд першої інстанції а порушення умов договору та зазначених ст.ст.526, 527, 560, 610, 617, 599, 549 ЦК України фактично звільнив відповідача від відповідальності у вигляді неустойки.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, заборгованості за пенею у розмірі 15284 грн. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, та не переглядається колегією суддів.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягненні відсотків за користування кредитними коштами та пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження заявлених вимог. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що в заяві від 10 січня 2011 року, підписаній ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, що 10 січня 2011 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 67).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому у письмову вигляді.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10 січня 2011 року відсутні відомості щодо домовленості сторін про термін повернення грошових коштів, розміру та підстав для нарахування процентів, комісії і неустойки.

З довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 було підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття 10.0.2011, з терміном дії до 09/14; № НОМЕР_2 дата відкриття 01.03.2014, з терміном дії до 10/17 (а.с. 66).

Факт користування відповідачем кредитними коштами починаючи з 10 січня 2011 року також підтверджується випискою по картковому рахунку, яка додана позивачем до позовної заяви(а.с. 53-64).

Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 січня 2011 року, станом на 16 липня 2020 року за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 дорівнює 4767,40 грн., заборгованість за пенею 15284 грн. (а.с. 35-52).

Також, до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 34).

З зазначеної довідки також вбачається. що сторони погодили умови надання банком кредитних коштів, умови їх внесення ОСОБА_1 , та відповідальність за несвоєчасне внесення цих коштів.

В наведеній довідці, сторонами погоджено наступні умови кредитування: тип картки MasterCard Mass ; тип кредитної лінії відновлювальна; пільговий період (нарахування відсотків здійснюється за ставкою 0,01% річних) до 55 днів (нарахування відсотків здійснюється за ставкою 0,01% річних); базова відсоткова ставка (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) 2,5%; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. и не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітнім; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується один раз на місяць, при наявності прострочки по кредиту або відсоткам п`ять і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. и більше; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів 500 грн. +5% від суми позову.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою не може бути прийнятий судом, оскільки за відсутності підпису відповідача у вказаних документах, неможливо встановити, що саме ці умови та правила були запропоновані відповідачу для ознайомлення.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які наведені у витягу з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, та вважає узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання суду на позицію Верховного Суду, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як на думку Банку в тій справі відповідачем заперечувалися такі умови договору, а в цій справі відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору та не оспорював його умови також не приймаються колегією суддів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно посилання позивачем на відсутність заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Вбачається з розрахунку заборгованості, що заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у ОСОБА_1 відсутня. Натомість, Банком заявлені вимоги щодо стягнення з неї заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

З розрахунку заборгованості встановлено, що починаючи з жовтня 2019 року банком нараховувалися відсотки за прострочений кредит (4767,40 грн.) згідно ст. 625 за відсоткової ставкою 86,4 % (а.с. 51, графа 22).

Так, згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Крім того, з аналізу норми ст. 625 ЦК України слідує, що така передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Натомість, встановлено, та не заперечується АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, що умовами договору між сторонами погоджено відсоткову ставку у розмірі 2,5 % на місяць.

Отже, заявлена АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками у розмірі 4767,40 грн., нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, не підлягає задоволенню. Оскільки відсоткова ставка сторонами у довідці погоджена у розмірі 2,5 % на місяць, натомість заява позичальника та довідка, не містять умов сплати відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмірі виходячи з 86,4 %.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Крім цього, слід звернути увагу, що при зверненні до суду з позовом в частині нарахування вказаних відсотків, банк посилається на те, що з 01 березня 2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд».

Разом з тим, як вже зазначалося, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомився зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг від 01 квітня 2019 року щодо нарахування процентів за ст. 625 ЦК України та що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних процентів.

Відтак, позивач не довів свої вимоги в частині стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України в заявленому розмірі та порядку нарахування.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, зазначаючи про відсутність в анкеті-заяві, підписаної відповідачем домовленості щодо встановлення відсоткової ставки за користування коштами, встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання, суд першої інстанції залишив поза увагою, що разом з анкетою-заявою, АТ КБ «ПриватБанку» до позовної заяви також долучило копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем (а.с. 34).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у вищезазначеній довідці сторонами погоджена відповідальність у вигляді неустойки, зокрема щодо сплати пені. З розрахунку заборгованості, долученої АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за пенею становить 15284 грн. Зазначений розрахунок відповідачем не спростований, колегією суддів при нарахуванні пені Банком порушень не встановлено.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою, що сторони погодили розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а визначення розміру, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду. Відповідно, таке питання вирішується судом згідно ст. 89 ЦПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд зазначає, що розмір заявленої до стягнення пені є значним порівняно із сумою основного боргу, і з урахування вказаних вище обставин суд не позбавлений у цьому конкретному випадку права зменшити розмір пені.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що до стягнення підлягає пеня у сумі 13263,20 грн., яка дорівнює сумі стягнутої заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 13263,20 грн. за Кредитним договором №б/н від 10 січня 2011 року.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, відповідно до п. 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «У разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено».

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1801,19 грн. пропорційно до задоволених вимог (85,68%), суми судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 1255,26 грн., пропорційно до задоволених вимог (66,14%), а всього 3056,45 грн.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року у цій справі в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені та в частині вирішення судових витрат - скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, за якою:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за пенею у розмірі 13263 (тринадцять тисяч двісті шістдесят три) гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати у сумі 3056 (три тисячі п`ятдесят шість) гривень 45 копійок.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» тіла кредиту в сумі 13263,20 гривень колегією суддів не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 березня 2021року.

Головуючий:

Судді: