Справа № 534/1610/20
Провадження № 2/534/183/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі суду: головуючого судді Солохи О.В.

з участю секретаря судового засідання Гончар С.Т.

представника відповідача Дишленко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 08.02.2011 у сумі 82 336 грн 49 коп. та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Анкети - заяви №б/н від 08.02.2011 року АТ КБ «Приватбанк» відкрив позичальнику картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який був збільшений до 20 100 грн. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 82 336 грн 49 коп., яку й просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 09.11.2020 позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.68).

18.01.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій він вказує, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань з посиланням на анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Тарифами Банку», наданий до суду позивачем, як на належний та допустимий доказ укладення «кредитного договору» та для застосування цивільно-правової відповідальності відповідача є абсолютно безпідставними та необґрунтованими. Окрім того, відповідач звертає увагу суду на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

09.02.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не повідають дійсним обставинам справи. Представник позивача наголошує, що згідно чинного законодавства зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав.

Крім того позивач вважає, що банк звернувся до суду з позовом до відповідача 18.10.2020 до спливу строку позовної давності.

15.02.2021 на ад ресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому стверджував, що позивач самостійно змінював розмір кредитної лінії в більший бік, штучно збільшуючи заборгованість відповідача, без його відома.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіславши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Від представника позивача, також надійшли письмові пояснення стосовно розміру заборгованості відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення позовних вимог, не згодна з заборгованістю відповідача перед банківською установою, просила у задоволенні позову відмовити повністю. Наголошувала на той факт, що відповідачу не зрозуміло, чому саме було збільшено суму кредиту. Крім того, вважає, що позовна давність на момент подання позовної заяви до суду є пропущеною, а заяви про відновлення пропущеного строку позовної давності позивачем до суду не надано.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що 08.02.2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 підписана анкета-заява № б/н, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який 31.01.2017 у подальшому року був збільшений до 20 100 грн (а.с.12).

У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище кредитним договором станом на 24.09.2020 утворилась заборгованість у сумі 82 336 грн 49 коп., що складається з наступного: 57 412 грн 91 коп.- заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 57 412 грн 91 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11 999 грн 78 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 12 923 грн 80 коп. - нарахована пеня.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 та пенею.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за поточним тілом кредиту становить 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 57 412 грн 91 коп.

Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Судом встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.02.2011 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. При цьому анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.02.2011 року не містить інших даних про умови про сплату відсотків та нарахування пені (а.с.14).

Окрім того, витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» не містить підпису ОСОБА_1 (а.с.15).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.02.2011 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені.

Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Таким чином, в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.02.2011 домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею 12 923 грн 80 коп. відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді анкети-заяви не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України в сумі 11 999 грн 78 коп. суд зазначає наступне.

Позивач в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в сумі 11 999 грн 78 коп., посилався на те, що відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та Правил в редакції, які почали діяти з 01.03.2019 року сторони дійшли згоди, про те, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на зміни внесені 01.03.2019 року до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг» та зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» також відсутні відомості про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

Позивачем не надано доказів, що сторони досягли згоди щодо строку повернення кредиту та відповідно настали умови для нарахування процентів, згідно ст.625 ЦК України, тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів за користування кредитом, то вимоги банку в частині стягнення процентів та пені задоволенню не підлягають.

Оскільки фактично отримані та використані кошти позичальник в добровільному порядку АТ КБ «Приват Банк» не повернув, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Суд наголошує, що відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Заперечуючи щодо розміру заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» ані ОСОБА_1 , а ні його представник ОСОБА_2 , в ході розгляду даної справи свого розрахунку, у встановленому законом порядку до суду не надали та із клопотаннями про призначення судової економічної експертизи до суду не звертались, хоча про свої процесуальні права та обов`язки обізнані належним чином.

Отже, всупереч вимогам ст.ст.76-81 ЦПК України, відповідачем та його представником, всупереч їх твердженням, не було спростовано тієї обставини, що наданий позивачем розрахунок його заборгованості за кредитним договором, згідно Заяви № б/н від 08.02.2011 року та виписка за цим же договором є достовірними та належними.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором належать до часткового задоволення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 57 412 грн 91 коп.

Щодо посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності, у межах якого кредитна установа мала право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.1 ст.257, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Водночас, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме: у постановах від 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та від 18.06.2014 року справа №6-61цс14, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні, платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Суд наголошує, що зі змісту довідки наданої АТ КБ «Приватбанк» (а.с.13) убачається, що з метою забезпечення ОСОБА_1 можливості користуватись кредитними грошовими коштами відповідачу неодноразово видавались кредитні картки.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Дата відкриття останньої кредитної картки № НОМЕР_1 - 22.12.2008 з терміном дії до 11/22, отже, строк перевипущеної картки до останнього дня листопада місяця 2022 року.

Ця обставини свідчать про те, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 28.10.2020 - до спливу строку позовної давності.

У зв`язку з цим, обставини, на які посилається представник відповідача, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Позивачем по справі було понесено судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 102 грн. (а.с.49).

Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.141 ЦПК України.

Таким чином, виходячи із вищенаведеного та пропорційного розрахунку на користь позивача слід стягнути понесений ним судовий збір у сумі 1 465 грн 72 коп. (57 412 грн 91 коп. х 100% : 82 336 грн 49 коп. х 2 102 грн. / 100% = 1 465 грн 72 коп.).

Керуючись ст.ст. 12, 141, 259, 263, 264 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08.02.2011 в сумі 57 412 (п`ятдесят сім тисяч чотириста дванадцять) гривень 91 копійку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в сумі в сумі 1 465 грн 72 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Повне найменування позивача: акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Солоха

Повний текст рішення складено 22.03.2021.