Справа №1522/313/2021-Е
Провадження № 6/522/550/21
У Х В А Л А

22 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі заяву представника ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просив замінити стягувача - АТ «Укрсиббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 при виконанні судового рішення у цивільній справі № 1522/313/12 про стягнення заборгованості у розмірі 10 886,14 грн. з ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що 29.04.2012 року був виданий виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у розмірі 10 886,14 грн.

24.07.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» був укладений договір факторингу № 24/07/4/2019, предметом якого було передача права вимоги за кредитними договорами: договір споживчого кредиту № 0 від 22.10.2007 основана сума боргу 10 159,72 доларів США, відсотки 21 277,85 доларів США; договір споживчого кредиту № 0 від 15.05.2007 основана сума боргу 92 853,51 доларів США, відсотки 147 067,97 доларів США.

Крім того, 24.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_1 було укладено договір факторингу № 24-07-1/ФК-19 предметом якого було передача права вимоги за кредитними договорами: договір споживчого кредиту № 0 від 22.10.2007 основана сума боргу 10 159,72 доларів США, відсотки 21 277,85 доларів США; договір споживчого кредиту № 0 від 15.05.2007 основана сума боргу 92 853,51 доларів США, відсотки 147 067,97 доларів США.

На підставі наведеного заявник вважає, що набув права нового кредитора.

Сторони у судове засідання не з`явились, від представника заявника надійшло клопотання про розгляд заяви буз його участі.

Відповідно до ч. 3ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про заміну сторони виконавчого провадження задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2013 року був задоволений позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.04.2014 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2013 року була повернута заявнику.

На виконанні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 40789337 щодо виконання виконавчого листа № 1522/313/12 від 29.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 104886,14 грн.

24.07.2019 року АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» своє право вимоги за кредитними договорами: договір споживчого кредиту № 0 від 22.10.2007 основана сума боргу 10 159,72 доларів США, відсотки 21 277,85 доларів США; договір споживчого кредиту № 0 від 15.05.2007 основана сума боргу 92 853,51 доларів США, відсотки 147 067,97 доларів США.

24.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги № 24-07-1/ФК-19 предметом якого було передача права вимоги за кредитними договорами: договір споживчого кредиту № 0 від 22.10.2007 основана сума боргу 10 159,72 доларів США, відсотки 21 277,85 доларів США; договір споживчого кредиту № 0 від 15.05.2007 основана сума боргу 92 853,51 доларів США, відсотки 147 067,97 доларів США.

Відповідно до ч. 1ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. (ч. 5ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно зі ст.512,514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 Цивільного кодексу України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 Цивільного кодексу України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зі статей 1077 та 1079 Цивільного кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16 та у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 465/646/11).

Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням Договору відступлення права вимоги № 24-07-1/ФК-19 від 24.07.2019 року, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_1 , який не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.258-261,268,352-354,442 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

22.07.2021