КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Київ

Справа №939/481/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/9655/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Унятицького Д.Є. 20 квітня 2021 року, повний текст рішення складений 26 квітня 2021 року, у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В

В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яку мотивував тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 він в судовому порядку розділив з нею спільно нажите майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 . Частина його будинку та земельної ділянки були виділені в самостійне домоволодіння якому присвоєно № 15-а . ОСОБА_1 ніде не працює, веде нездоровий спосіб життя, постійно вчиняє сімейні сварки, псує домашнє майно та вчиняє відносно нього домашнє насильство. В результаті її агресивної поведінки він постійно перебуває в стресі, побоюється за своє життя, здоров`я та майно, оскільки ОСОБА_1 без його дозволу заходить в його будинок, виносить що захоче, мотивуючи це тим, що це її майно, хоча все майно поділене між ними, регулярно відключає йому воду та світло, а він не може з цим нічого зробити. В зв`язку з цим він неодноразово звертався за захистом до сільської ради та поліції. Зважаючи на реальні побоювання за своє життя та збереження свого майна через агресивні дії ОСОБА_1 , просив видати обмежувальний припис терміном шість місяців, яким визначити ОСОБА_1 , заходи тимчасового обмеження її прав, а саме заборони перебувати та наближатися до місця його проживання (перебування), а саме його частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 квітня 2021 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 строком на шість місяців, яким:

заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в сумі 454 грн.

Копію рішення направлено до підрозділу органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття ОСОБА_1 на профілактичний облік, а також до Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 систематично застосовує до ОСОБА_2 домашнє насильство у формі психологічного насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 щодо вільного користування своєю власністю, що спричиняє емоційну невпевненість, та завдає шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Не погодилася із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею до суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що матеріали справи не містять доказів вчинення нею насильства над ОСОБА_2 . Також вона вказує, що ОСОБА_2 сам зловживає алкоголем та наркотичними речовинами. Крім того, вказує на те, що вона не погоджується з поділом домоволодіння між нею та ОСОБА_2 та зазначає, що йому зробили документи на поділ їх спільного домоволодіння.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належними чином, що підтверджується розпискою від 08 липня 2021 року /а.с. 47/, причини неявки суду не повідомила, а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності задоволений. Визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень квартири №1 загальною площею 76,9 кв.м., погреба під «А», І гаража, кладової площею 2,5 кв.м., та господарських будівель: ганок бетонний з піддашком, ганок бетонний без піддашка, ворота з хвірткою №1, огорожа №2, огорожа №3, колодязь №4, хвіртка №5, басейн №6, І доріжка, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_3 /а.с.16-18/.

З копії рішення виконкому Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області №11 від 08 лютого 2017 року вбачається, що виконком, розглянувши заяву ОСОБА_2 вирішив: в зв`язку з упорядкуванням адресного господарства, яке належить ОСОБА_2 та розташоване в АДРЕСА_1 , в подальшому присвоїти наступні адреси: 1/2 частині домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,1011 га та загальною площею житлового будинку 243,5 кв.м. з присвоєнням адреси, АДРЕСА_1 /а.с.14/.

Таким чином, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.15/.

З копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 01 лютого 2021 року депутатом Немішаївської селищної ради вбачається, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 (форма власності приватна). В ході обстеження було виявлено, що на території приватної власності ОСОБА_2 незаконно (без дозволу на проживання та реєстрації) перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.12/.

З копій довідок про результати перевірки інформації, викладеної у повідомленні ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , проведеної ДОП СП Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області від 31 липня 2020 року, 12 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до Бородянського відділення поліції про те, що ОСОБА_1 вчиняє відносно нього домашнє насильство, без його згоди та дозволу заходить до його будинку, вчиняє сварки /а.с.8-11/.

Розділ 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Так, згідно з положеннями ст.350-1ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У справі, що переглядається, встановлено, що сторони перебували в шлюбі, та після його розірвання в судовому порядку за ОСОБА_2 було визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Однак, ОСОБА_1 з таких поділом домоволодіння не погоджується та вважає, що вона є співвласником всього домоволодіння, а тому має право користуватися всім будинком та земельною ділянкою.

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме звернень ОСОБА_2 до правоохоронних органів, пояснень ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до працівників правоохоронних органів щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього (психологічного) насильства, що включає в себе словесні образи, погрози, переслідування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 щодо вільного користування своєю власністю, що спричиняє емоційну невпевненість, та завдає шкоду його психічному здоров`ю. Вказане, у свою чергу, свідчить про наявність психологічного насильства, що вчиняється ОСОБА_1 .

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 , строком на шість місяців, яким: заборонив ОСОБА_1 перебувати в місці проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , оскільки вказані тимчасові заходи обмеження прав на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямовані на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Крім цього, слід зазначити, що застосовані заходи не обмежують ОСОБА_1 у правах власника майна, вони стосуються виключно заборони їй перебувати на частці виділеній ОСОБА_2 , яка є окремою і виділеною в натурі. Тому, висловлені ОСОБА_1 доводи щодо непогодження з поділом домоволодіння не можуть бути прийняті до уваги, так як судове рішення щодо цього набрало законної сили.

Таким чином правових підстав для її перебування на частці домоволодіння, що виділено ОСОБА_2 не вбачається. А отже, і застосована судом заборона перебування не порушує прав власності ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не врахував жодного із її доводів і підійшов формально до вирішення справи, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані. Суд першої інстанції зазначив у рішенні позицію, як скаржника так і ОСОБА_1 та надав їм відповідну оцінку.

Посилання апеляційної скарги на те, що вимоги заявника не підтверджені належними і достатніми доказами, спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, саме ОСОБА_1 є постраждалою від домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , оскільки останній, зокрема, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б привезли до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 26 липня 2021 року.