Справа № 467/924/20
13.07.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.
за участю секретарів судового засідання - Андросової А.В., Савчук О.І.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Філія «Южноукранська ДЕД Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування
Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач посилалась на те, що ОСОБА_2 з 01 березня 2018 року працював на посаді сторожа Южноукраїнської ДЕД Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Наказом №12 -к від 02 червня 2020 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Проте, відповідач не провів остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні працівника, а його неодноразові звернення із даного питання позитивного результату не дали.
За такого, позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 49 251,52 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 червня 2020 року по 18 серпня 2020 року у розмірі 16 056,56 грн.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 серпня 2020 року позовну заяву було залишено без руху.
Спрощене провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2020 року.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2020 року провадження у справі було зупинено на підставі п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України та поновлене ухвалою цього ж суду від 14 квітня 2021 року.
Цією ж ухвалою до участі у справі залучено правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача.
Позиція учасників справи
Позивач/правонаступник та її представник в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце були повідомлені належно, зокрема, представник позивача направив до суду заяву, якою просив розглядати справу за його та позивача відсутності.
Паралельно представник позивача вказав на підтримання висунутих вимог у повному обсязі та відсутність із його та позивача боку заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, причин неприбуття представника не вказав, будь - яких заяв чи то клопотань до суду не направляв.
При цьому, відповідач причин неявки свого представника не вказував, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, до суду не направляв, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно не менш як двічі, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, у тому числі й шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи представника не направив, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи.
За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
Установлені фактичні обставини справи із посиланням на докази та застосовані судом норми права у контексті правовідносин, що виникли між сторонами
Тож, суд, вирішуючи справу на підставі наявних у ній доказів, як те передбачають умови заочного розгляду справи, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - із точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Зокрема, суд установив, що 01 березня 2018 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із відповідачем, як то, 01 березня 2018 року був переведений сторожем Южноукраїнської ДЕД Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України відповідно до наказу №6-к від 01 березня 2018 року (а.с.16).
Наказом №12 -к від 02 червня 2020 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України ( а.с.17).
Згідно довідки начальника філії - Южноукраїнської ДЕД Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України від 09 червня 2020 року №30 заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_2 за період з травня 2019 року по червень 2020 року становить 74 295,07 грн., а з утриманням податків та зборів - 49 251,52 грн.
Згідно листа за підписом заступника директора ДП «Миколаївський облавтодор» від 04 серпня 2020 року №07/529 середньодобова заробітна плата ОСОБА_2 становила 327,69 грн.
Отже, між сторонами склались правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В контексті вказаних правовідносин судом застосовано наступні правові норми.
Частиною 3 статті 46 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
В силу приписів ст.1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Положеннями ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Та оскільки судом встановлено, що при звільненні працівника ОСОБА_2 із ним не проведено розрахунку по заробітній платі, як у день звільнення, так і в подальшому, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо здійснення розрахунку та виплати нарахованої заробітної плати в день звільнення і допустив затримку такого розрахунку, що є підставою для стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки.
Разом із цим, вимога позивача (правонаступника) про стягнення на її користь середнього заробітку не підлягає до задоволення, зокрема, через таке.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Таким чином, позивач як спадкоємець померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ( а.с.60), має право на спадкування нарахованої, але не виплаченої йому за життя заробітної плати.
Проте, норма ст. 1227 ЦК України не передбачає права на спадкування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ураховуючи й те, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 910/4518/16 від 30.01.2019 року зроблений висновок, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, не входять до складу заробітної плати.
За таких обставин, право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не успадковується, у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Тому, права позивача є порушеними і підлягають захисту у спосіб, що запропонований у позовній заяві, шляхом стягнення на її користь нарахованої за життя спадкодавця, але не виплаченої йому заробітної плати.
Проте, загалом позов підлягає частковому задоволенню з мотивів, що наведені вище.
При цьому, у даному випадку суд не вправі допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць у порядку ст. 430 ЦПК України, так як ОСОБА_1 не є працівником, якому присуджено виплату заробітної плати, а є спадкоємцем померлого працівника, реалізувавши свої права на стягнення заробітної плати за правилами правонаступництва.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то згідно правилам ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави за вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плату у розмірі 840,80 грн.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Філія «Южноукранська ДЕД Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца