Справа №296/7171/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним,-

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом, я якому зазначив, що 04.01.2017 року ним в районному управління АТ КБ «ПриватБанк» підписано заяву та отримано банківську пластикову картку, при цьому будь-які інші документи особисто не підписувались.

В подальшому з боку відповідача вчинено дії, направлені на стягнення заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 55 007,66 грн., з них: 507,66 грн. заборгованості, 50 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 4500 грн. судових витрат.

Позивач вказує, що відповідний кредитний договір суперечить вимогам законодавства та положенням Закону України «Пор захист прав споживачів».

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується їх повернути разом за нарахованими відсотками.

За змістом ч.4 ст.11 Закону договір укладається у письмовій формі.

В порушення вимог дано норми примірник договору позивачу не надавався, відомості про суму кредиту та детальний опис його загальної вартості, а також щодо встановленої річної відсоткової ставки за користування коштами не повідомлялись.

Позивач посилається на положення ч.1 ст. 638 ЦК України, згідно якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звертає увагу, що належною формою договору кредиту за змістом ч.1 ст. 1055 ЦК України вважається виключно письмова форма. Наслідком недодержання такої форми є нікчемність правочину.

В обгрунтування вимог у позові також наводяться положення Закону України «Про банки та банківську діяльність», згідно зі ст. 1 якого метою Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника; за статтею 53 Закону заборона Банку вчиняти будь-які дії щодо впровадження у своїй практиці недобросовісної конкуренції.

За твердженням позивач укладений договір не відповідає наведеним вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним з урахуванням положень ст. 203, 215 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав.

Представник відповідача про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судом встановлено наступні обставини.

04.01.2017 року на підставі поданої заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк позивачем ОСОБА_1 отримано банківську картку № НОМЕР_1 .

Згідно заяви ОСОБА_1 надав згоду на обробку особистих даних з метою отримання банківських послуг.

За змістом розділу «інформація для клієнта» даної заяви наведено відомості про порядок активації отриманої картки.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», положення якого були чинними станом на 04.01.2017 року, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, а також отриманих від сторін пояснень, які не заперечувались іншими учасниками, суд прийшов до висновку про виникнення правовідносин, пов`язаних із наданням банківських послуг та отриманням позивачем платіжної картки як банківського продукту на забезпечення побутових запитів споживача.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачем не надано доказів на підтвердження невідповідності укладеного договору на отримання банківських послуг вимогам чинного у відповідний час законодавства.

Суд звертає увагу, що досягнутими домовленостями між сторонами не визначались чіткі грошові суми як такі, що надаються у кредит, не погоджувалась відсоткова ставка за користування кредитними коштами, а тому твердження позивача про введення в оману та не повідомлення про такі умови не відповідають фактичним правовідносинам.

Спір між сторонами щодо виникнення заборгованості за отриманим банківським продуктом, зокрема в частині обгрунтованості та порядку нарахування сум заборгованості, не є предметом дослідження при розгляді справи, підлягає розв`язання за наслідком пред`явлення позовних вимог в іншому провадженні.

Враховуючи висновки суду про виниклі правовідносини між учасниками, викладені позивачем доводи не можуть покладатись в основу рішення щодо визнання недійсним правочину, а тому заявлений позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258-273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення суду буде виготовлене 19.03.2021 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов