РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/804/21

Провадження № 2/293/575/2021

26 липня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Ничипорук Н.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Черняхів цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради

про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом

Процесуальні дії по справі.

Позивач звернувся з позовом до Територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради, відповідно до змісту якого просить: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с.Ганнопіль, Черняхівського району, Житомирської області право власності на земельну частку (пай) без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), передану у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Видиборської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ганнопіль.

Ухвалою від 07.04.2021 суд прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання суд призначив на 11.05.2021.

Пунктом 6 даної ухвали у порядку ст. 84 ЦПК України витребував від Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області копію спадкової справи № 316/2007, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

14.04.2021 на адресу суду від Черняхівської ДНК, на запит суду, надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 14.04.2021 та повідомлено, що всі спадкові справи заведені до 2008 року знаходяться в Житомирському державному нотаріальному архіві (а.с. 25, 26).

Ухвалою від 11.05.2021 суд відклав підготовче судове засідання до 01.06.2021

Пунктом 4 даної ухвали у порядку ст. 84 ЦПК України витребував з Житомирського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи № 316/2007, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Ухвалою від 01.06.2021 суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче судове засідання на 06.07.2021.

Пунктом 5 даної ухвали повторно у порядку ст.84 ЦПК України витребував з Житомирського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи № 316/2007, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

03.06.2021 на адресу суду від Житомирського обласного державного нотаріального архіву, на запит суду, надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 17.05.2021 та спадкова справа за 316/2007 рік, заведена Черняхівською ДНК до майна померлого ОСОБА_2 (а.с. 46, 47, 48-70).

Ухвалою від 06.07.2021 суд закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 26.07.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ганнопіль Черняхівського району Житомирської області помер його батько - ОСОБА_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства "Дружба" Видиборської сільської ради Черняхівського району Житомирської області відповідно до Сертифіката серії ЖТ №0313719.

Постановою від 11.03.2021 нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчук В.І. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0313719, виданий на ім`я ОСОБА_2 у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу - сертифіката на право на земельну частку (пай).

У зв`язку з тим, що вказаний сертифікат був втрачений, позивач розмістив оголошення в газеті "Нове життя" про визнання даного Сертифіката недійсним.

Позивач також зазначає, що як спадкоємець не може отримати дублікат правовстановлюючого документа, оскільки за його видачею може звернутись лише власник, на ім`я якого було видано оригінал втраченого документа.

Тому для захисту своїх прав позивач звернувся з позовом до суду за місцем знаходження спадкового майна.

Сторони у судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

16.07.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява, згідно якої останній просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 82).

23.07.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява, за змістом якої останній просить розгляд справи здійснювати без його участі та щодо рішення суду покладається на розсуд суду (а.с. 83).

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на подані сторонами заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином з урахуванням положень ст. ст. 178, 211 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що матеріали справи містять достатньо даних і доказів для вирішення справи по суті за відсутності сторін.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 26.07.2021 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частину рішення суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ганнопіль Черняхівського району Житомирської області помер батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.01.2004 (а.с 6).

Відповідно до довідки Видиборської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за № 196 від 17.02.2021, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №2 до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою за шість місяців до дня смерті та на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 та в шестимісчний термін після його смерті були зареєстровані та проживали син- ОСОБА_1 , 1962р.н., невістка - ОСОБА_3 , 1969р.н., онук - ОСОБА_4 , 1992р.н., онук- ОСОБА_5 , 1993р.н. та онук- ОСОБА_6 , 1999р.н. (а.с. 8).

За даними позивача після його смерті його батька ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), отриману згідно сертифікату серії ЖТ № 0313719, в реформованому КСП «Дружба» Видиборської сільської ради, виданого 17.03.2000 на ім`я ОСОБА_2 .

Родинний зв`язок між померлим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13.04.1962, де в графі "Батько" записаний ОСОБА_2 (а.с. 7).

Постановою від 11.03.2021 нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчук В.І. відмовив ОСОБА_1 (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0313719 в реформованому КСП "Дружба" Видиборської сільської ради, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що не було подано правовстановлюючий документ на вищевказаний сертифікат (а.с. 11).

За даними позивача сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0313719 в реформованому КСП "Дружба" Видиборської сільської ради Черняхівського району Житомирської області було втрачено після смерті ОСОБА_2 .

Після втрати даного сертифікату позивач подав оголошення в газету "Нове життя" про визнання недійсним Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0313719, виданого 17.03.2000 на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями з газети "Нове життя" (а.с.12).

Згідно відповіді № П-15/0-0.36-13/151-21 від 04.03.2021 відділу Черняхівського району Головного управління держгеокадастру в Житомирській області за даними книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП "Дружба" Видиборської сільської ради, ОСОБА_2 отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0313719 від 17.03.2000 вказаного реформованого підприємства (а.с. 9).

Згідно з довідкою відділу Черняхівського району Головного управління держгеокадастру в Житомирській області № П-13/0-0.36-14/151-21 від 04.03.2021 вартість земельної частки (паю) по реформованому КСП «Дружба» на території Видиборської сільської ради Черняхівського району на даний час становить 21317,06 грн (а.с.10).

Позивач, вказує на те, що він як спадкоємець не може отримати дублікат правовстановлюючого документу, оскільки за його видачею міг звернутись лише власник на ім`я якого було видано оригінал втраченого документу - сертифікат на право на земельну частку (пай), тому за захистом своїх прав звернулась до суду з даним позовом і в якому просить захистити порушене право шляхом визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України)

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на земельну часту (пай).

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Положеннями статті 5 Земельного кодексу України (1991 року) передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 ЗК України.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Статтею 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_2 , будучи включеним у список членів колишнього КСП "Дружба" та отримавши відповідний сертифікат, за життя мав право на земельну частку (пай) із земель КСП «Дружба». Після його смерті вказане право успадкував його осин ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшло право на земельну частку (пай), а позивач - ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про її прийняття, вимога останнього про визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, зважаючи на відмову державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) з підстав відсутності оригіналу сертифікату.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

Розподіл судових витрат

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 79, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с.Ганнопіль Черняхівського району Житомирської області право власності на земельну частку (пай) без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), із земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства "Дружба" Видиборської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Ганнопіль.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач:

Територіальна громада в особі Черняхівської селищної ради (майдан Рад, 2, смт. Черняхів, Житомирська область, ).

Повне рішення складено: 27.07.2021

Суддя Л.В. Лось