Справа № 756/9575/19-ц Головуючий в суді І інстанції Луценко О.М.
Провадження № 22-ц/824/2107/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

18 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Поливач Л.Д.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року представник ТОВ «Веллфін» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики № 47547 від 16 червня 2016 року в розмірі 50 183, 19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 червня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачкою було укладено договір позики № 47547 на суму 1 201 грн. грн., строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідачки, а вона, в свою чергу, зобов`язалася сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору.

Вказує, що термін повернення позики закінчився, проте відповідачка свої зобов`язання за договором позики не виконала, через що станом на 15 липня 2019 року у відповідачки перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість у розмірі 50 183, 19 грн., яка складається з: 1201,00 грн. - основного боргу, 24 833, 55 грн. - заборгованості за основними відсотками, 24 149, 43 грн. - прострочених процентів, які просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики № 47547 від 16 червня 2016 року в розмірі 50 183,19 грн. та 1921, 00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що позивачем було нараховано відсотки за користування позикою поза межами строку кредитування, тому визнає позовні вимоги в частині стягнення суми позики у розмірі 1201, 00 грн. та нарахованими процентами за період кредитування у розмірі 333, 86 грн., однак позовні вимоги стягнення відсотків поза межами строку кредитування вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка належним чином не виконала умов договору позики у встановлений строк, через що станом на 15 липня 2019 року у неї перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість у розмірі 501 83,19 грн., яка складається з: 1201, 00 грн. основного боргу, 24 833, 55 грн. заборгованості за відсотками та 24 149, 43 грн. прострочених відсотків, які підлягають стягненню з відповідачки.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 16 червня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачкою було укладено договір позики № 47547, та у подальшому відповідачці на картковий рахунок було перераховано 1201, 00 грн. в користування на 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцать грн.) за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору.

Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін» визначають порядок і умови надання ТОВ «Веллфін» грошових коштів у позику. Правила розміщені на веб-сайті ТОВ «Веллфін», вони є загальнодоступними та являють собою публічну оферту ТОВ «Веллфін» до укладення договору позики. Правила є невід`ємною частиною Договору позики.

Відповідно до п. 11.7 Правил, за несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за користування позикою більш ніж на три банківські дні, відповідач зобов`язаний сплатити ТОВ «Веллфін» разовий штраф у розмірі 5 % від суми позики, при цьому проценти за користування позикою нараховуються в розмірі 4,5 % в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше 100 календарних днів.

Відповідно до умов Розділу 4 Правил, відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «Веллфін», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти.

За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обставин справи не встановив та не врахував, що за умовами укладеного між сторонами договору позики № 47547 від 16 червня 2016 року ТОВ «Веллфін» надало відповідачці суму позики, яку вона зобов`язалася повернути до 16 липня 2016 року, тобто строк кредитування був встановлений терміном в 30 днів, через що ТОВ «Веллфін» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 16 липня 2016 року, а після закінчення строку його кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак у даній справі таких позовних вимог ТОВ «Веллфін» не заявляло, через що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідачки на користь товариства заборгованості за відсотками у розмірі 24 833, 55 грн. та заборгованості за простроченими процентами у розмірі 24 149, 43 грн.

Крім того, матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості відповідача, що суперечить вимогам ст. ст. 76, 81 ЦПК України.

Так, оскільки відповідно до п. 1.5 договору позики № 47547 від 16 червня 2016 року позичальник має сплатити 1,9 % від суми позики, але не менше 30, 00 грн. за перший день користування позикою та 1,9 % процента від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 691 грн. 75 коп., виходячи з суми боргу за позикою у розмірі 1201, 00 грн., який відповідачка визнає, а іншій розмір нарахованих позивачем відсотків виходить за межі строку кредитування, тому підстави для стягнення цих сум за період з 17 липня 2016 року по 15 липня 2019 року відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за договором позики № 47547 від 16 червня 2016 року у розмірі 1892 грн. 75 коп., з яких 1201, 00 грн. - основного боргу та 691, 75 грн. відсотків за користування кредитом у межах строку кредитування.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (код ЄДРПОУ - 39952398) заборгованість за договором позики № 47547 від 16 червня 2016 року у розмірі 1892 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дві) грн. 75 коп., з яких: 1201 грн. 00 коп. - основної заборгованості та 691 грн. 75 коп. - заборгованості за відсотками у межах строку кредитування.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (код ЄДРПОУ - 39952398) 57 грн. 63 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: