Провадження № 2/521/1529/21
23.03.2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Леонова О.С.,
при секретарі судового засідання Філозофенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_1 , адвокат Самойленко П.М. який діє на підставі ордеру № 482318 від 15.05.2020 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказав наступне.
16.10.2018 року приблизно о 09 год. 45 хв. по вул. Маршала Бабаджаняна 20/1 в м. Одесі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «УАЗ», д.н.з. « НОМЕР_1 » та автомобіля «ВМW», д.н.з. « НОМЕР_2 ».
Згідно Постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2018 року ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.10.2018 року приблизно о 09 год. 45 хв., керуючи автомобілем «УАЗ», д.н.з. « НОМЕР_1 » по вул. Маршала Бабаджаняна 20/1 в м. Одесі порушив п. 16.5 ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем «ВМW», д.н.з. « НОМЕР_4 », тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно з ст. 124 КпАП України. Від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» (надали - ЗУ «Про страхування») та ст. 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 71 295,11 гривень.
Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 71 295,11 гривень, заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 16 жовтня 2018 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.
Відповідальність Відповідача ДТП, як водія транспортного засобу «УАЗ», д.н.з. « НОМЕР_1 » не була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів на момент ДТП.
У відповідності до п. 13.1 ст. 13 Закону України « обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є Учасники бойових дій.
Винуватиць ДТП пред`явив посвідчення серії НОМЕР_5 від 23.12.2003 року, мотивуючи тим, що в нього є пільги і він може не страхувати свою цивільно правову відповідальність.
Відповідно до п.п. «г» п. 41.1.ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія п. 13.1 ст. 13 цього Закону.
МТСБУ здійснили виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей на підставі Звіту № 18/12/445/942373 від 10.12.2018 року, а саме в розмірі - 45 254,37 грн.
Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала: 26 040,74 грн.
Ухвалою судді від 04.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати за відсутності позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення.
Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що
16.10.2018 року приблизно о 09 год. 45 хв. по вул. Маршала Бабаджаняна 20/1 в м. Одесі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «УАЗ», д.н.з. « НОМЕР_1 » та автомобіля «ВМW», д.н.з. « НОМЕР_2 ».
Відповідальність Відповідача ДТП, як водія транспортного засобу «УАЗ», д.н.з. « НОМЕР_1 » не була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів на момент ДТП.
У відповідності до п. 13.1 ст. 13 Закону України « обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є Учасники бойових дій.
Винуватиць ДТП пред`явив посвідчення серії НОМЕР_5 від 23.12.2003 року, мотивуючи тим, що в нього є пільги і він може не страхувати свою цивільно правову відповідальність.
Відповідно до п.п. «г» п. 41.1.ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія п. 13.1 ст. 13 цього Закону.
МТСБУ здійснили виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей на підставі Звіту № 18/12/445/942373 від 10.12.2018 року, а саме в розмірі - 45 254,37 грн.
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала: 26 040,74 грн.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно до ч.ч. 38.2., 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Частиною першою ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Частиною шостою ст. 81 ЦПК України, передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Оскільки позивач виплатив грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача на відшкодування понесених збитків.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, з огляду на вищезазначене, при вирішення питання про визначення та розподіл судових витрат, суд повинен виходити з критерію: 1) їх дійсності; 2) необхідності; 3) розумності їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, зазначене підтверджується висновком викладеним у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, де зазначено «відповідно до положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.»
При вирішенні питання щодо витрат пов`язаних з правничою допомогою суд, також звертає увагу на практику Верховного суду, згідно якої вбачається наступне.
У рішенні Верховного суду від 17.09.2019 року у справі №810/2806/18 « Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.»
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Тому суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 10 757, 60 грн.
Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) завдані збитки в порядку регресу в розмірі 26 040 гривень 74 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) судовий збір у сумі - 840, 80 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10 757, 60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 26.03.2021 року.

Суддя О.С. Леонов

26.03.21