233 № 233/42/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

представника третьої особи ОСОБА_6 ,

третьої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 , про поділ спільного майна подружжя, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортні засоби, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 , про поділ спільного майна подружжя, в якому із урахуванням збільшення та уточнення позовних вимог (т.1 а.с. 132-134), зазначила, що 11 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління стиції у Донецькій області був зареєстрований їх шлюб із відповідачем - ОСОБА_3 , актовий запис № 174. Від шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб сторін розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року.

Під час шлюбу та за спільні кошти сторони придбали наступне майно:

- автомобіль марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 (до 08.10.2019 року); - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 ; - духовий шкаф електричний Piramida; - холодильник SAMSUNG; - варочну панель електричну Electrolux; - автомобільне дитяче крісло NEXTFIT SPORT; - соковижималку Philips HR1871; - телевізор LG; - мультиварку MOULINEX; - блендер BRAUN; - ліжко-подіум «Марта» з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White; - матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200; - наматрацник Проект 180 х 200; - дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show; - ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР; - рушник махровий Туркменія, 70 х 140 колір: НОМЕР_6 .

Вказане майно, загальною вартістю 606 775 грн., є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідачем з метою уникнення поділу майна, що є спільною сумісною вартістю подружжя, незаконно відчужено вищезазначені транспортні засоби - автомобіль марки MITSUBISHI, та автомобіль марки VOLKSWAGEN, без згоди позивачки, якою до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області подано позов про скасування правочинів щодо відчуження майна.

Також, відповідачем без згоди позивачки було продано майно: - духовий шкаф електричний Piramida; - холодильник SAMSUNG; - автомобільне дитяче крісло NEXTFIT SPORT.

Відповідно до ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи викладене, позивачка просила здійснити поділ вищевказаного майна:

1.визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 (до 08.10.2019 року).

2.Визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_7 (до 08.10.2019 року).

3.Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за відчужене/продане спільне майно: - духовий шкаф електричний Piramida, приблизна ринкова варість нового становить 6205 грн.; - холодильник SAMSUNG, приблизна ринкова варість нового 19 999 грн.; - автомобільне дитяче крісло NEXTFIT SPORT, приблизна ринкова вартість нового становить 7490 грн., у розмірі 33694 грн.

4.Визначити за відповідачем право власності на телевізор LG, мультиварку MOULINEX,

блендер BRAUN, ліжко-подіум «Марта» з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White вартістю 6360 грн.; матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200 вартістю 3462 грн.; наматрацник Проект 180 х 200 варістю 757 грн.; варочну панель електричну Electrolux, приблизна ринкова вартість нової становить 7299 грн.; дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show загальною вартістю 3298 грн.; ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР вартістю 15 003 грн.; рушник махровий Туркменія, 70 х 140 колір: Малина, вартістю 50 грн.

5.Вирішити питання про судові витрати.

14 грудня 2020 року до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулася третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 (т.1 а.с. 98-100), вказуючи, що відповідач ОСОБА_3 є його сином, відповідачка ОСОБА_1 колишньою дружиною його сина. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - предметів побутової техніки та двох автомобілів, а саме: - автомобіля MITSUBISHI, модель GRANDIS, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , приблизна ринкова вартість 180 000 грн.; - автомобіля VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер кузова НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , приблизна ринкова вартість 196 000 грн., та претендує на залишення за нею автомобіля MITSUBISHI.

Вважає, що вказані транспортні засоби не є сумісною власністю відповідачів, так як були придбані за кошти третьої особи ОСОБА_5 , та його дружини ОСОБА_9 , з якою вони перебувають у шлюбі з 21 листопада 1990 року, з 1998 року разом займалися підприємницькою діяльністю, потім ОСОБА_9 отримала свідоцтво ОСОБА_10 і стала займатися підприємницькою діяльністю особисто.

Відповідач ОСОБА_3 з початку його трудової діяльності до теперішнього часу отримує мінімальну заробітну плату. Колишня невістка ОСОБА_1 , не працювала, тому не мала власних доходів, за які можна було б придбати два недешевих автомобіля. У період сумісного життя із ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_1 не отримувала сторонніх грошових коштів від своїх батьків чи кредитів з банківських установ, одержувала лише державну допомогу після народження дитини.

Третя особа із дружиною надали молодому подружжю для проживання безкоштовне житло у будинку, який належав третій особі відповідно до договору дарування від 08 грудня 1997 року, у якому був зроблений євроремонт, були наяві меблі, побутова техніка. Також, третя особа з дружиною сплачували комунальні платежі, постійно переказували сину та невістці грошові кошти, повністю забезпечували молоду сім`ю.

27 червня 2013 року для себе та сина третя особа з дружиною придбали земельну ділянку з будинком у садовому товаристві «Весна-Крим», що знаходилася на території сільської ради Берегова міста Феодосії АР крим. Для придбання цієї земельної ділянки та забудови ОСОБА_9 заклала земельну ділянку і розташовану на ній аптеку для отримання кредиту.

У 2016 році третя особа з дружиною придбали автомобіль та у зв`язку із тим, що ним буде керувати їх син, оформили транспортний засіб на нього.

У 2018 році третя особа з дружиною продали нерухомість у вказаному садовому товаристві та за виручені кошти придбали ще один автомобіль.

З урахуванням викладеного просив: - у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити; - визнати за ним, ОСОБА_5 , право власності на автомобіль MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , та автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 .

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, у справі призначено підготовче засідання.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2020 ркоу провадження у цивільній справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 233/8661/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_11 про визнання правочинів недійсними.

Провадження у цивільній справі поновлене судовою ухвалою від 30 жовтня 2020 року, у справі призначено підготовче засідання.

Строк проведення підготовчого засідання на тридцять днів продовжено ухвалою суду від 03 грудня 2020 року.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду від 14 січня 2021 року ОСОБА_5 допущено до участі у цивільній справі № 233/42/20 як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортні засоби прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2021 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу за клопотанням позивача ОСОБА_1 , провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2021 року провадження у даній цивільній справі поновлено, у справі призначено підготовче засідання.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортні засоби, в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ОСОБА_7 .

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представник адвокат Бєляєв В.О. підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та заяві про збільшення та уточнення позовних вимог. Пояснили, що на їх думку відповідач своєю поведінкою доводить намір уникнути розподілу їх спільного майна. Спірне майно, у тому числі транспортні засоби, було придбане за їх з відповідачем кошти під час шлюбу. Їх сімейний бюджет був спільним та складався з заощаджень, грошей подарованих на весілля, сума яких склала близько 7 000 доларів США, заробітку відповідача ОСОБА_3 , її заробітку, коли вона підробляла візажистом, а також державної допомоги при народженні дитини. Також, їм допомагали її матір, її тітка, що проживає у Латвії, та батьки відповідача. Позивачка має у власності квартиру, яку здавала у найм. Батьки відповідача не надали доказів у підтвердження своїх витрат вони купували нерухомість, автомобілі, тобто, власні кошти витрачали на себе. ОСОБА_9 надано відомості про загальний обсяг товарообігу в аптеці, сума якого суттєво різниться від чистого прибутку. Під час шлюбу сторони ні в чому не мали потреби, жили у достатку, подорожували за кордон та могли дозволити собі купівлю автомобілів та побутової техніки. Позивачка у вересні 2018 року зареєструвалася як фізична особа-підприємець та у подальшому здійснювала підприємницьку діяльність, мала дохід, приблизно 100 доларів США на місяць. Вона особисто не була присутня під час купівлі транспортних засобів, знаходилась вдома з дитиною. Перед тим вони з відповідачем обговорили усі умови, він взяв їх спільні грошові кошти та зі своїм батьком їздив купувати автомобілі до м. Чернівці та до м. Слов`янськ. Просили позов задовольнити.

Крім того, ОСОБА_1 надано відзив на позов третьої особи (т.1 а.с. 155-157), з якого вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_5 нею не визнаються. Зауважила, що її позовні вимоги стосуються лише тієї побутової техніки, що була придбана ними з відповідачем у шлюбі. Усі комунальні платежі за проживання у будинку, де вони мешкали з відповідачем, а також за квартиру, що належить третій особі та його дружині, сплачувалися нею, ОСОБА_1 . Докази у підтвердження придбання третьою особою із самостійними вимогами транспортних засобів до позову не додані. Позовні вимоги щодо земельної ділянки з будинком у садовому товаристві «Весна-Крим» нею не заявлялися. Вважає, що перевірити дійсність дій щодо продажу цього майна на тимчасово окупованій території України неможливо. Згідно діючого законодавства України існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку, та на нього покладається тягар доказування. Вважає позовні вимоги третьої особи безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 , його представник адвокат Шамардін В.М. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , підтримавши доводи письмового відзиву (т.1 а.с. 34-35). Відповідач зазначив у відзиві та у поясненнях, що обидві автомобіля, заявлені до поділу позивачкою, не належать на праві спільної сумісної власності сторонам у справі, на час подання позову являлися власністю іншої особи, тому не можуть бути предметом даного спору. Ці транспортні засоби були придбані за кошти його батьків, позивачка ОСОБА_1 не має до них відношення. Заявлена до поділу позивачкою побутова техніка була придбана за кошти його батьків та частково вивезена позивачкою, частково продана у період шлюбу, доказів цього не зберіглося. З усього переліку майна у відповідача залишилася тільки електрична варочна панель Electrolux, оскільки не виймається з меблів. У період шлюбу він за місцем роботи отримував мінімальну заробітну плату, ОСОБА_1 на початку подружнього життя не мала доходу, перебувала у відпустці по догляду за дитиною, вони жили за рахунок коштів його батьків. У подальшому ОСОБА_1 почала надавати послуги візажиста, однак зароблені кошти витрачала на свої потреби. Батьки постійно допомагали відповідачу грошима, при чому кошти надавали саме йому, як єдиному сину, а не для сім`ї. Спірними автомобілями користувалися його батьки. ОСОБА_5 у 2018 році придбав собі ще один автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, яким також користувався. Потім другий автомобіль було продано, а гроші від цього продажу батьки передали відповідачу для поїздки сторін у Латвію.

Відповідач пояснив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, із запропонованим у позові варіантом поділу не згоден. Зазначив у відзиві, що на його думку у даному випадку неможливо поділити спільне майно подружжя у рівних частках в натурі.

Також відповідачем ОСОБА_3 надано письмовий відзив на позов третьої особи із самостійними вимогами (т. 1 а.с. 176), у якому відповідач зазначив, що викладені у позовній заяві ОСОБА_5 обставини вважає дійсними та визнає в повному обсязі позовні вимоги третьої особи.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_5 , представник третьої особи адвокат Ісаєв Є.А. у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, вказуючи, що спірні транспортні засоби були придані третьої особою ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за їх кошти, але оформили вони їх на свого сина, не передбачивши, що вони можуть стати предметом поділу. Шляхом підрахунків можна визначити, що дохід подружжя сторін не дозволяв їм придбати транспортні засоби. Третя особа ОСОБА_5 мав у власності ще один автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, який було продано, він не входить до переліку спірного майна. Транспорт потрібен ОСОБА_5 для пересуваня.

Третя особа ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявами про розгляд справи у її відсутність, письмові пояснення від третьої особи на адресу суду не надходили.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що позивачка ОСОБА_1 є її дочкою. Сторони до одруження близько півтора року жили у цивільному шлюбі, мали дохід та накопичення. До початку антитерористичної операції відповідач займався купівлею-продажем автомобілів з-за кордону. Весілля сторін було невелике, бо тривала антитерористична операція, були присутні близькі родичі, подружжю подарували приблизно 7000 доларів США, про що знає від сторін. Свідок особисто подарувала близько 2000 доларів США з наявних в неї коштів, виручених від продажу будинку, також віддала по довіреності відповідачу належний їй автомобіль. У шлюбі подружжя не бідувало, відповідач добре заробляв, вони подорожували, робили ремонт, відразу придбали телевізор, холодильник, ванну. Їм також допомагали батьки відповідача, свідок, сестра свідка, шо живе у Латвії та є хрещеною позивачки ОСОБА_1 . У спадок від бабусі позивачка отримала квартиру, яку здавала у найм. Свідку відомо, що до дня народження дитини відповідач подарував її дочці автомобіль. На той час позивачка вже офіційно працювала візажистом, орендувала робоче місце у салоні краси та їздила на вказаному автомобілі. Другий автомобіль сторони купили, коли дитині було десь 2 роки, з їх слів за спільні кошти.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що знайома зі сторонами з 2012 року. Позивачка та відповідач одружилися в 2014 році, у 2016 році в них народилася дитина та вони часто гуляли разом. Свідку відомо, що відповідач працював в аптеці, позивачка з 2015 року працювала візажистом. Після весілля від позивачки свідок дізналася, що їм подарували 6000 - 7000 доларів США. Зі слів позивачки їм допомагали грошима батьки відповідача, мати та тітка позивачки. У 2016 році подружжя придбало автомобіль, також у них був ще один транспортний засіб.

Свідок ОСОБА_14 пояснила у судовому засіданні, що з позивачкою вони почали спілкуватися коли обидві були вагітні - у 2015-2016 р.р. Зі сторони вона бачила, що подружжя жило добре, не мало потреби у грошах. Позивачка працювала спочатку в аптеці, потім візажистом у салоні краси. Хто скільки заробляв їй невідомо. Знає, що приблизно у 2016 - 2017 р.р. сторони придбали автомобіль VOLKSWAGEN, позивачка розповідала, що для неї. Цим автомобілем керувала ОСОБА_1 , свідок із останньою у ньому їздила.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідача ОСОБА_3 та дружиною третьої особи зі самостійними вимогами - ОСОБА_5 . Сторони у справі одружилися 11 липня 2014 року, свідок з чоловіком оплатили їм вечір на шість осіб у кафе. Всього на весілля подарували 300 доларів США. Наступного дня вони відправили подружжя за свій рахунок на своєму автомобілі на три місяці відпочивати до Криму, де у власності свідка перебувала 1/2 частина будинку. Для проживання сторін вони з чоловіком надали житловий будинок з ремонтом та меблями, оплачували комунальні послуги. Усю побутову техніку було придбано за їх з чоловіком кошти. До 2016 року дохід сім`ї сторін складався тільки з невеликої заробітної плати відповідача, вони з чоловіком постійно допомагали матеріально єдиному сину та онуку, придбавали ліки, необхідні речі, памперси. Свідок мала таку можливість, вона оформлена як фізична особа-підприємець, вела справи в аптеці та отримувала значний дохід. Відповідач у період шлюбу витрачав власні кошти на продукти харчування, купував золоті прикраси позивачці. Позивачка зареєструвалася як фізична особа-підприємець 03 вересня 2018 року. Про розмір доходів та витрат їх сім`ї свідок склала порівняльні таблиці, її дохід значно перевищує сукупний дохід сторін. У 2016 році для роботи в аптеці свідок купила автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, але оформили його на сина. За автомобілем її чоловік та син їздили у м. Чернівці. Сторони у справі фінансової участі у купівлі транспортного засобу не приймали. Позивачка ОСОБА_1 закінчила курси водія та користувалася автомобілем. Транспортний засіб MITSUBISHIбуло придбано для свідка, яка отримала водійські права, це авто також оформили на сина. Другий автомобіль купували у м. Слов`янськ. Сторони у справі кошти у купівлю не вкладали. У серпні 2018 року свідок закрила аптеку, а у листопаді 2018 року з чоловіком вони переїхали до м. Одеси. Автомобіль MITSUBISHIвикористовували для перевезення речей, у подальшому, у 2019 році на цьому автомобілі сторони вирушили у круїз за кордон. У травні 2019 року вони з чоловіком продали інший свій автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER,та передали кошти сторонам для цієї поїздки, гроші їм не повернули. Після повернення з поїздки сторони розійшлися.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що знайома та спілкується із родиною ОСОБА_16 близько 15 років. У серпні 2014 року вона була запрошена на весілля відповідача, яке відмінили через початок антитерористичної операції. Свідку відомо, що батьки відповідача надали подружжю сторін для проживання будинок з євроремонтом, допомагали матеріально. У 2016 році ОСОБА_5 та ОСОБА_9 для свого бізнесу купили автомобіль VOLKSWAGEN, яким керував ОСОБА_5 . Позивачку ОСОБА_1 за кермом цього автомобіля свідок не бачила. Пізніше батьки відповідача продали будинок у Криму та придбали ще один автомобіль для ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що протягом 35-40 років знайома та спілкується з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , вони є кумами. У серпні 2014 року вона була запрошена на весілля відповідача, яке відсвяткували у вузькому колі через початок антитерористичної операції. Від ОСОБА_9 свідку відомо, що на весілля сторонам подарували лише 300 доларів США. Для проживання батьки відповідача надали дітям будинок з євроремонтом, допомагали матеріально, діти закінчували навчання. У 2016 році ОСОБА_9 та ОСОБА_5 для бізнесу придбали автомобіль VOLKSWAGEN, свідок чула їх розмови про те, що для цього в них заздалегідь були відкладені гроші. Через якийсь час батьки відповідача вирішили переїхати до іншого міста, для ОСОБА_9 придбали ще одну машину.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що з 2001 року працювала в аптеці, де вони потоваришували з ОСОБА_9 . У серпні 2014 року вони були запрошені на весілля відповідача, яке відмінили через початок антитерористичної операції, дітей батьки за свій рахунок відправили до Криму на три місяці. Для проживання подружжю батьки відповідача надали повністю облаштований будинок, в якому зробили ремонт. В аптеці зростали обороти, тому для бізнесу вони придбали автомобіль - бус. За машиною до м. Чернівці їздили відповідач із батьком, гроші давала ОСОБА_9 . Потім свідок дізналася, що ОСОБА_9 продала житло у Криму та вирішила придбати собі автомобіль MITSUBISHI.

Заслухавши пояснення сторін по справі, третьої особи, їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 15-17), та відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 32) перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2014 року.

Від шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 8).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/6898/19 від 26 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 27 грудня 2019 року, шлюб сторін розірвано (т.1 а.с. 7, т. 2 а.с. 231).

Згідно наданих до матеріалів справи довідок про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за підписом керівника Вдовиченко Т.О. (т. 1 а.с. 104-109) ОСОБА_3 працював у ФОП ОСОБА_9 та отримував заробітну плату: за 2013 рік 16 900,45 грн.; за 2014 рік - 17338,42 грн.; - за 2015 рік 17989,93 грн.; - за 2016 рік 19 227,50 грн.; - за 2017 рік 38168,70 грн.; - за 2018 рік 38763,46 грн.

Відповідно до довідки УСЗН Костянтинівської міської ради № 01-22-105-11 від 16 січня 2021 року (т.1 а.с. 159-160) ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні та у період часу з грудня 2015 року по травень 2016 року включно отримувала допомогу по вагітності та пологах у розмірі 4587,41 грн.; - у період з квітня 2016 року по березень 2019 року включно отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 41280,00 грн.; - у період з травня 2020 року по грудень 2020 року отримувала допомогу переміщеним особам на проживання у розмірі 10674,00 грн., а всього 112003,80 грн.

Згідно довідки ГУ ДПС у Донецькій області № 40/05-99-51 від 15 січня 2021 року (т.1 а.с. 158) ОСОБА_1 взята на податковий облік 03 вересня 2018 року. Обсяг доходу згідно податкової декларації платника єдиного податку склав: - за 2018 рік - 22500,00 грн.; - за січень 2019 року - 20000,00 грн.; - за лютий 2019 року 18000,00 грн.; - за березень 2019 року - 25000,00 грн.; - за квітень 2019 року 20000,00 грн.; - за червень 2019 року - 35 000,00 грн.; - за липень 2019 року 30000,00 грн.; - за серпень 2019 року 28000,00 грн.; - за вересень 2019 року 25000,00 грн.; - за жовтень 2019 року 30000,00 грн.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 29 від 15 січня 2021 року (т. 1 а.с. 161) ОСОБА_1 отримано доходи: - 4 кв. 2015 року 466,79 грн., соціальні виплати; - 1 кв. 2016 року - 4587,41 грн., соціальні виплати; - 2 кв. 2016 року 12901,86 грн., соціальні виплати; - 3-4 кв. 2016 року, 1-4 кв. 2017 року, 1-4 кв. 2018 року 2580,00 грн., соціальні виплати; 1 кв. 2019 року 2580,00 грн., соціальні виплати; - 3 кв. 2019 року 6000,00 грн., дохід від підприємницької діяльності.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 120-121), з 21 листопада 1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с. 122), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_8 (т.1 а.с. 124).

В силу положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 368 ЦК України право спільної сумісної власності є майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Відповідно до інформації Територіального сервісного центру МВС № 1442 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області від 04 грудня 2020 року за вих..№ 31/5-1442-1771 (т.1 а.с. 86-87) 20 вересня 2016 року за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2008 р.в., колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації на 20 вересня 2016 року НОМЕР_7 .

15 травня 2018 року за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації на 15 травня 2018 року НОМЕР_3 .

Вказані обставини щодо придбання відповідачем транспортних засобів встановлені також рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донцької області у цивільній справі № 233/8661/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , про визнання правочинів недійсними (т.1 а.с. 72 зворот).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донцької області у цивільній справі № 233/8661/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , про визнання правочинів недійсними - позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 4356 від 08.10.2019 року транспортного засобу марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , номер державної реєстрації до 08.10.2019 року НОМЕР_3 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автостандарт СВ», яке діяло за дорученням ОСОБА_3 на підставі договору комісії, та ОСОБА_7 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 4358 від 08.10.2019 року транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , номер державної реєстрації до 08.10.2019 року НОМЕР_9 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автостандарт СВ», яке діяло за дорученням ОСОБА_3 на підставі договору комісії, та ОСОБА_7 (т.1 а.с. 72-75).

Рішення суду набрало законної сили 08 вересня 2020 року.

Сторони ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є потерпілими у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000420 від 17 квітня 2020 року відносно ОСОБА_19 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер державної реєстрації НОМЕР_5 (т.1 а.с. 75-78).

Відповідно до висновку експерта № 3264-3265 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 27 квітня 2020 року (т.1 а.с. 193-231) дійсна ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номер державної реєстрації НОМЕР_5 , 2008 року випуску, без врахування акустичної системи станом на 17 квітня 2020 року становить 325 242,46 грн.

Згідно із висновком експерта № 1345 за результатами проведення судового автотоварознавчого дослідження від 02 квітня 2021 року (т.2 а.с. 12-29) реальна ринкова вартість автомобіля марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , на момент проведення експертизи, а саме на 31 березня 2021 року (з урахуванням фізичного зносу) становить 199 163,54 грн.

Відповідно до роздруківки замовлення № 318681 магазину Sofino від 03 червня 2016 року на ім`я ОСОБА_3 із доставленням за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 135-136), відповідачем придбано майно: - ліжко-подіум « ІНФОРМАЦІЯ_6 » з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White, вартістю 6360 грн.; - матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200, вартістю 3462 грн.; - наматрацник Проект 180 х 200, вартістю 757 грн.; - дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show, вартістю 3298 грн.; - ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР, вартістю 15 003 грн.; - рушник махровий Туркменія, 70 х 140, колір Малина, вартістю 50 грн.

Згідно із повідомленням ТОВ «Комфі Трейд» за вих.. № 166/12-00/21 від 02 лютого 2021 року (т.1 а.с. 168) відповідачем ОСОБА_3 (моб. тел.. НОМЕР_10 ) у даному магазині придбано, за переліком спірного майна: - духовий шкаф електричний Piramida, вартістю 2457,04 грн.; - телевізор LG, вартістю 5999 грн.; - мультиварку MOULINEX, вартістю 3999 грн.; - - варочну панель електричну Electrolux, вартістю 6296 грн.; - холодильник SAMSUNG, вартістю 20999 грн.

Придбання вищевказаного рухомого майна за переліком у період шлюбу із ОСОБА_1 фактично не оспорюється відповідачем ОСОБА_3 , яким висловлено позицію про те, що вказане майно було придбано за кошти його батьків.

Вартість транспортних засобів та побутового майна за вищезазначеними висновками експертів та інформацією торгівельних мереж не оспорювалася учасниками справи у ході судового розгляду.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Таким чином, задоволення позову щодо поділу майна подружжя з присудженням одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому, якщо поділ стосується неподільної речі, а жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права

на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм

на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна,

що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю

між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один

із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається

не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя

на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 11 липня 2014 року, який було розірвано 26 листопада 2019 року, рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 27 грудня 2019 року (т.2 а. с. 231).

Враховуючи встановлені, вищевикладені судом обставини, суд доходить висновку, що у період шлюбу сторонами у справі придбано наступне майно: - автомобіль марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , вартістю 199 163 грн. 54 коп.; - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер державної реєстрації НОМЕР_5 , вартістю 325 242 грн.. 46 коп.; - мультиварка MOULINEX, вартістю 3999 грн.; - варочна панель електричну Electrolux, вартістю 6296 грн.; - холодильник SAMSUNG, вартістю 20 999 грн.; - ліжко-подіум « ІНФОРМАЦІЯ_6 » з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White, вартістю 6360 грн.; - матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200, вартістю 3462 грн.; - наматрацник Проект 180 х 200, вартістю 757 грн.; - дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show, вартістю 3298 грн.; - ванна акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР, вартістю 15 003 грн.

При цьому, суд враховує, що духовий шкаф електричний Piramida, вартістю 2457,04 грн. та телевізор LG, вартістю 5999 грн., придбані 15 жовтня 2013 року та 11 квітня 2014 року відповідно, тобто до реєстрації шлюбу сторін, що мало місце 11 липня 2014 року, тому, підлягають виключенню з кола спірного майна.

Придбання та наявність іншого майна, заявленого позивачкою до поділу, як набутого у період шлюбу із відповідачем, а так само його вартість (т.1 а.с. 18, т. 2 а.с. 147), не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

З урахуванням наведеного та належно оцінених доказів, поданих сторонами у справі, суд вважає, що вказане вище майно є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя відповідачем ОСОБА_3 не спростована.

Факт того, що на початку подружнього життя ОСОБА_1 не працювала, доглядала малолітню дитину та не отримувала доходів не може бути підставою для відмови у визнанні спірного майна спільною власністю подружжя в силу положень ст.. 60 СК України.

Зустрічні позовні вимоги про визнання майна особистою приватною власністю відповідача у ході судового розгляду справи не заявлялись.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода надання ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В силу ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Суд критично ставиться до показань свідків, допитаних у судовому засіданні за клопотанням учасників справи, та не вважає такі покази безспірними та переконливими доказами на спростування доводів заявленого позову, що можуть бути покладені в основу рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а так само про задоволення позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано за кошти інших осіб, зокрема, його батьків, тож на переконання суду, не спростував презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тягар доказування чого покладається саме на нього.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме визнання спільною сумісною власністю сторін у справі майна: - автомобіль марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , вартістю 199 163 грн. 54 коп.; - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер державної реєстрації НОМЕР_5 , вартістю 325 242 грн.. 46 коп, а також визнання за позивачкою ОСОБА_1 , відповідачем ОСОБА_3 права власності на ідеальну долю в розмірі Ѕ частини вказаного майна, кожному, без його реального поділу, та залишення майна в їх спільній частковій власності.

Такі висновки суду узгоджуються із Правовою позицією ВСУ у цивільній справі № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного набутого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року).

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо поділу побутового майна суд виходить з обсягу майна, існування якого доведено.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що спірне майно у вигляді побутової техніки та меблів не підлягає розподілу, оскільки було відчужено сторонами під час шлюбу, оскільки будь-яких доказів у підтвердження таких тверджень суду не надано.

З огляду на те, що на час розгляду справи доведена наявність лише вказаного рухомого побутового майна, вартість якого підтверджена документально належними та допустимим доказами, саме це майно підлягає поділу між сторонами.

Враховуючи положення ч.1 ст.70 СК України та інтереси сторін суд вважає, щоу порядку поділу спільного майна подружжя слід виділити ОСОБА_1 у власність: - мультиварку MOULINEX, вартістю 3999 грн. 00 коп.; - ліжко-подіум « ІНФОРМАЦІЯ_6 » з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White, вартістю 6360 грн. 00 коп.; - матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200, вартістю 3462 грн. 00 коп., - наматрацник Проект 180 х 200, вартістю 757 грн. 00 коп.; - ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР вартістю 15 003 грн. 00 коп., а всього майно вартістю 29 581 гривня 00 копійок.

Відповідачу ОСОБА_3 слід виділити у власність: - варочну панель електричну Electrolux, вартістю 6296 грн. 00 коп., яка згідно пояснень відповідача залишилася у нього, оскільки вбудована у меблі; - холодильник SAMSUNG, вартістю 20 999 грн. 00 коп.; - дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show, вартістю 3298 грн. 00 коп., а всього майно вартістю 30 593 гривні 00 копійок, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 506 гривень 00 копійок у рахунок компенсації різниці у вартості виділеного майна.

Також, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині поділу рушника махрового АДРЕСА_2 , який не являється майном, що становить особливу майнову цінність та є річчю особистого користування. Крім того, не є підтвердженою наявність цього майна станом на теперішній час у стані, придатному для поділу.

Щодо доводів позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 , про визнання права власності на спірні транспортні засоби, суд приходить до такого.

До позовної заяви третьої особою ОСОБА_5 додано копії свідоцтва та виписки про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , дата проведення державної реєстрації 29 січня 2003 року, копію ліцензії на роздрібну торгівлю лікарськими засобами від 08 листопада 2011 року (т. 1 а.с. 101-103), роздруківки податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 (т.2 а.с. 193-205), роздруківку з банківського рахунку ОСОБА_5 за період 26 вересня 2018 року - 15 грудня 2019 року (т.2 а.с. 57-62), роздруківки щомісячних доходів, витрат та перерахувань за 2014-2019 р.р. (т.2 а.с. 64, 81, 94, 110, 121, 126), виготовлені свідком ОСОБА_9 , що використовувалися нею при надання пояснень в судовому засіданні, роздруківка банківського рахунку ОСОБА_9 за період з 27 листопада 2018 року 30 листопада 2019 року (т.2 а.с. 44-56), із позначками щодо операцій про зняття готівки, погашення кредиту, оплату залізничних послуг, купівлю продуктів харчування, тощо.

Відомості про офіційні доходи третьої особи ОСОБА_5 до матеріалів позову не додані.

На переконання суду вказані надані третьою особою ОСОБА_5 докази не доводять беззаперечно заявлених ним позовних вимог, а доводи позову останнього ґрунтуються на припущеннях та є неспроможними.

Наявні у роздруківках з банківського рахунку відомості про грошові перекази на адресу ОСОБА_3 стосуються періоду часу після придбання майна, що є предметом даного цивільного спору.

Довідка про доходи відповідача ОСОБА_3 за період 2019-2020р.р. (т.2 а.с. 63) стосується періоду часу після придбання спірного майна, а за січень 2020 року - після розірвання шлюбу сторін.

Інших будь - яких переконливих належних та допустимих доказів на підтвердження позову ОСОБА_5 суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заялених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим колексом випадках.

Суд зауважує, що у ході розгляду цивільної справи у відповідності до положень ст.. 13 ЦПК України за зверненням позивачки ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_5 у межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів судом не розглядалися позовні вимоги ОСОБА_9 щодо визнання права власності на транспортні засоби.

Твердження відповідача, третьої особи із самостійними вимогами та їх представників у судовому засіданні щодо невеликих офіційних доходів сторін у період шлюбу, постійного надання допомоги подружжю сторін з боку батьків відповідача, а так само інших родичів, самі по собі не спростовують доводів позову ОСОБА_1 щодо придбання спірного майна за спільні кошти сторін та не є безспірними доказами у підтвердження позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 .

Копії чеків та квитанції про оплату послуг інтернет-зв`язку, газопостачання, електропостачання, туристичних послуг, долучені ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 183-192), копії квитанцій та чеків на оплату комунальних послуг, послуг інтернет-зв`язку (т. 2 а.с. 65-80, 82-93, 95-104, 108-109, 111-120, 122-125), договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку (т.2 а.с. 105-107), копію договору дарування від 08 грудня 1997 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та обтяження (т.1 а.с. 110, 111-114), копії договорів купівлі-продажу від 27 червня 2013 року, 29 травня 2018 року (т.1 а.с. 115-117, 118-119), іпотечного договору від 16 липня 2013 року, довідки АТ «Ощадбанку», банківських карток на ім`я ОСОБА_9 , роздруківки з кредитного рахунку ОСОБА_9 (т.2 а.с. 127-132, 133, 135-136, 137-145), договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21 березня 2018 року (т.2 а.с.134), наряду-замовлення № 8688 від 19 листопада 2019 року (т.2 а.с. 146), накладних та чеків на придбання меблів та побутової техніки за період 2005-2010 р.р. (т.2 а.с. 148-152), долучені третьої особою ОСОБА_5 , не беруться судом до уваги, так як не містять інформації щодо предмету доказування у даній справі.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 , про поділ спільного майна подружжя підлягають до часткового задоволення, а позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортні засоби до задоволення не підлягають в повному обсязі, з підстав, наведених вище.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі , зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні до суду із позовом позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4231, 92 грн., тобто у розмірі 1% від орієнтовної ціни позову загальної вартості спільного майна, заявленого до поділу (а.с. 4). При цьому, вартість Ѕ частки спільного майна подружжя згідно позову, із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог складає (524 406 грн. (транспортні засоби) + 82 369 грн. (інше побутове майно) = 606 775 грн.; 606 775 грн. / 2) 303 387,50 грн. відповідно. Тому, позивачці ОСОБА_1 слід роз`яснити її право звернутися до суду із заявою про повернення зайво сплаченої суми судового збору в сумі (4231,92 грн. 3033,88 грн.) 1198,04 грн.

В силу ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 2922, 90 грн.

Вирішуючи питання щодо покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 7000 грн., суд дійшов таких висновків.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2)

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 7000 грн., позивачем надані копії ордер серія ДН № 104108 від 28 грудня 2019 року, посвідчення адвоката № 4595 від 25 лютого 2013 року (т.1 а.с. 5-6), акт прийняття-передачі наданих послуг від 05 липня 2021 року, договір від 23 грудня 2019 року, акт про сплату юридичних послуг № О-07/21 від 05 липня 2021 року (т.2 а.с. 222-223).

Як вбачається з акту про прийняття-передачу наданих юридичних послуг (т.2 а.с. 222) в ньому наведений опис робіт, які виконані адвокатом Беляєвим В.О., та їх вартість по позиціях та загальна - 7000 грн. Також, є підтвердженою оплата даної вартості в повному осбязі позивачкою ОСОБА_1 (т.2 а.с. 223).

Приймаючи до уваги викладене, у зв?язку із висновком суду про часткове задоволення позову, документально підтверджені витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 6743 грн. 94 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зауважує, що під час судового розгляду цивільної справи клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, як і доказів у підтвердження неспівмірності таких витрат, від сторони відповідача до суду не надходило, що підлягає доведенню учасниками справи у відповідності із положеннями ч. 6 ст. 137 ЦПК України. Наведене узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постанові у цивільній справі за № 311/2813/17 від 22 січня 2020 року.

Також, відповідно до ч.3 ст. 133, ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача у справі слід стягнути документально підтверджені витрати, пов`язані із проведенням експертизи, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4364 грн 78 коп. (т. 2 а.с. 3, 8).

Третя особа ОСОБА_5 відповідно до ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як особа із інвалідністю ІІ групи (т. 1 а.с. 120).

Крім того, учасникам справи слід роз`яснити право звернутися до суду після набрання рішенням законної сили із вмотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у відповідності із положеннями ч. 7 ст. 158 ЦПК України, згідно якої у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258- 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_11 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_12 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 (адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_13 ), про поділ спільного майна подружжя- задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майно:

- автомобіль марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 (до 08.10.2019 року), вартістю 325 242 грн.. 46 коп.;

- автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_7 (до 08.10.2019 року), вартістю 199 163 грн. 54 коп.;

- мультиварку MOULINEX, вартістю 3999 грн.;

- варочну панель електричну Electrolux, вартістю 6296 грн.;

- холодильник SAMSUNG, вартістю 20 999 грн.;

- ліжко-подіум « ІНФОРМАЦІЯ_6 » з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White, вартістю 6360 грн.;

- матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200, вартістю 3462 грн.;

- наматрацник Проект 180 х 200, вартістю 757 грн.;

- дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show, вартістю 3298 грн.;

- ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР, вартістю 15 003 грн.,

а всього майно вартістю 584 580 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 право власності на ідеальну долю в розмірі Ѕ частини автомобіля марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 (до 08.10.2019 року); - автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_7 (до 08.10.2019 року), кожному.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_1 у власність: - мультиварку MOULINEX, вартістю 3999 грн. 00 коп.; - ліжко-подіум « ІНФОРМАЦІЯ_6 » з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White, вартістю 6360 грн. 00 коп.; - матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200, вартістю 3462 грн. 00 коп., - наматрацник Проект 180 х 200, вартістю 757 грн. 00 коп.; - ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР вартістю 15 003 грн. 00 коп., а всього майно вартістю 29 581 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна) гривня 00 копійок.

Виділити ОСОБА_3 у власність: - варочну панель електричну Electrolux, вартістю 6296 грн. 00 коп.; - холодильник SAMSUNG, вартістю 20 999 грн. 00 коп.; - дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show, вартістю 3298 грн. 00 коп., а всього майно вартістю 30 593 (тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 506 (п`ятсот шість) гривень 00 копійок у рахунок компенсації різниці у вартості виділеного майна.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із сплатою судового збору, у розмірі 2922 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 4364 (чотири тисячі триста шістдесят чотири) гривні 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 743 (шість тисяч сімсот сорок три) гривні 94 копійки.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_14 ), до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_11 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_12 ) про визнання права власності на транспортні засоби відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 16 липня 2021 року, складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повне рішення суду складене 26 липня 2021 року.

Суддя :