Справа № 462/1419/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року Залізничний районний суд міста Львова у складі головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» до ОСОБА_4 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний Центр «М.Т.К.», про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТзОВ «Юрія-Фарм» 5.03.2020 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 , в якій зазначив, що відповідно до наказу фармацевтичної компанії ТзОВ «Юрія-Фарм» № ЮФ 000036-ос від 11.03.2011 року відповідач ОСОБА_4 була прийнято на посаду спеціаліста з синдромної терапії західного представництва дирекції регіональних представництв комерційного департаменту. Наказом № МТК/0010 від 04.03.2011 Товариства з обмеженою відповідальністю „Медичний центр «М.Т.К.» автомобіль DAEWOO LANOS, закріплений за працівником товариства «Юрія-Фарм» ОСОБА_4 та переданий їй в користування та розпорядження. Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2018 року ОСОБА_4 визнана винною у тому, що вона 10 липня 2012 року, біля 11 години 50 хвилин, будучи працівником фармацевтичної компанії ТОВ «Юрія-Фарм», керуючи службовим автомобілем марки DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно належить «М.Т.К.» Медичний центр ТОВ «М.Т.К.», порушила вимоги Правил дорожнього руху, та визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням трава керувати транспортними засобами на строк 3 роки, звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, звільнена від покарання відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Вироком суду частково задоволено цивільний позов потерпілих від ДТП. Матеріальна шкода була стягнута з ТОВ Медичний центр «М.Т.К.» як власника автотранспортного засобу, який був закріплений за ТОВ «Юрія-Фарм» та наданий в користування працівнику ТОВ «Юрія-Фарм» - ОСОБА_4 . На виконання рішення суду для стягнення коштів відносно ТОВ Медичний центр «М.Т.К.» були відкриті виконавчі провадження. Таким чином, ТОВ Медичний центр «М.Т.К.» сплатив потерпілим за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2018 року за працівника ТОВ «Юрія-Фарм» ОСОБА_4 - 197 519,49 грн. ТОВ Медичний центр «М.Т.К.» направив ТОВ «Юрія-Фарм» претензію про відшкодування матеріальних збитків за неправомірні дії працівника ТОВ «Юрія-Фарм» ОСОБА_4 ТОВ «Юрія-Фарм» визнав борг перед ТОВ Медичний центр «М.Т.К.» в сумі 197 519,49 грн. Реально понесені збитки ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» від дій відповідача становлять 197 519,09 грн. Просить суд стягнути на свою користь в порядку регресу з відповідача ОСОБА_4 197 519,49 грн., що є розміром виплаченого відшкодування за неправомірні дії відповідача.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Гобечія І.Т. вказує, що шкода від ДТП не заподіяна внаслідок порушення ОСОБА_4 своїх трудових обов`язків, як спеціаліста з синдромної терапії, крім того, вироком суду не встановлено вчинення нею кримінального правопорушення, спрямованого проти ТОВ «Юрія-Фарм», що виключає можливість покладення на неї повної матеріальної відповідальності за таку шкоду. Вказує, що крім прямої дійсної шкоди, стягненої вироком суду на користь потерпілих в розмірі 176 831,90 грн., позивач, заявляє вимоги на загальну суму 197 519,09 грн., тобто додатково просить стягнути виконавчий та судовий збори, що не підлягають відшкодуванню. Зазначає, що ДТП, що трапилось з відповідачем, визнано нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом відповідно до Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку (ДТП), в якому зафіксовані численні ушкодження, яких зазнала відповідач, у зв`язку з чим у неї існує необхідність в покращенні (відновленні) здоров`я, що потребує матеріальних витрат. Крім того, відповідач матір неповнолітньої доньки та сина-інваліда, якому група інвалідності встановлена безтерміново. Враховуючи вказане, просить відмовити у позові.

Представник позивача адвокат Пирогов А.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представники відповідача адвокати Гобечія І.Т. та ОСОБА_3 в судовому засіданні надали пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві, просили відмовити у позові.

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний Центр «М.Т.К.» в судове засідання не з`явилось, про час та місце слухання справи повідомлене належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі та надавши їм оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що наказом позивача - ТзОВ «Юрія-Фарм» № ЮФ 000036-ос від 01.03.2011року відповідач ОСОБА_4 прийнята на посаду спеціаліста з синдромної терапії західного представництва дирекції регіональних представництв комерційного департаменту.

Сторонами не заперечувалось, що в період перебування у трудових відносинах з позивачем щомісячна заробітна плата ОСОБА_4 в ТзОВ «Юрія-Фарм» становила 3560,00 грн.

Наказом № МТК/0010 від 04.03.2011 р., що виданий керівником третьої особи - ТзОВ «Медичний центр «М.Т.К.», яке не перебувало в трудових відносинах з ОСОБА_4 , за нею, працівником іншої юридичної особи - ТзОВ «Юрія-Фарм» (позивача), закріплено та передано в користування і розпорядження автомобіль DAEWOO LANOS, належний на праві власності третій особі.

Згідно з наказом позивача - ТзОВ «Юрія-Фарм» № ЮФ 000975 від 29.06.2012 р. ОСОБА_4 відряджено в м. Львів та Львівську область з 01.07.2012 р. по 31.07.2012 р. для виконання службових обов`язків.

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2018 року ОСОБА_4 визнана винною у тому, що вона 10 липня 2012 року, біля 11 години 50 хвилин, будучи працівником фармацевтичної компанії ТОВ «Юрія-Фарм», керуючи службовим автомобілем марки DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить «М.Т.К.» Медичний центр ТОВ «М.Т.К.», порушила вимоги Правил дорожнього руху, та визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням трава керувати транспортними засобами на строк 3 роки, звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, звільнено від покарання відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Зазначеним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілих від ДТП, на користь яких з третьої особи - ТзОВ «Медичний центр «М.Т.К.», як власника транспортного засобу, яким заподіяно шкоду, стягнено 176 831,90 грн., з яких: ОСОБА_5 - 38 802,00 грн., ОСОБА_6 - 38 854,00 грн. та ОСОБА_7 - 99 175,90 грн.

Водночас, актом форми Н-5 від 13 серпня 2012 р. проведення спеціального розслідування нещасного випадку (ДТП), що стався 10 липня 2012 року о 11 год. 50 хв. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» від 13.08.2012 р., затвердженим Начальником Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києва 14.08.2012 р., - відповідне ДТП визнане нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом.

З платіжних доручень та постанов про відкриття виконавчих проваджень, долучених до позовної заяви, вбачається, що ТзОВ «Медичний центр «М.Т.К.» в межах виконавчих проваджень: ВП 60676983 щодо стягнення на користь ОСОБА_5 38 802,00 грн. оплатило 42 932,20 грн.; ВП 60337658 щодо стягнення на користь ОСОБА_6 38 854,00 грн. сплатило 43 059,40 грн.; ВП 60342945 щодо стягнення на користь ОСОБА_7 99 175,90 грн. оплатило 109 413,49 грн. Таким чином, загальна сума сплачена третьою особою в межах вказаних виконавчих проваджень становить 195 405,09 грн., з яких виплата на користь потерпілих (пряма дійсна шкода) - 176 831,90 грн.

13.02.2020 р. ТзОВ Медичний центр «М.Т.К.» звернулось з претензією № 55 до ТзОВ «Юрія-Фарм» про відшкодування заборгованості в порядку регресу на суму 197 519,49 грн., яка оплачена позивачем 25.02.2020 р., що підтверджується платіжним дорученням № 26021842. Вимога про стягнення з ОСОБА_4 вказаної суми є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника.

Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Судом встановлено, що 10.07.2012 р., тобто на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з позивачем ТзОВ «Юрія-Фарм» згідно наказу № ЮФ 000036-ос від 01.03.2011 р. та знаходилась у відрядженні на підставі наказу цього Товариства № ЮФ 000975 від 29.06.2012 р. Крім того, відповідне ДТП визнане нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом, що підтверджується актом форми Н-5 від 13 серпня 2012 року проведення спеціального розслідування нещасного випадку (ДТП), що стався 10 липня 2012 року о 11 год. 50 хв. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм», затвердженого начальником Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києва 14.08.2012 р.

Таким чином заподіяння шкоди відбулось при виконанні ОСОБА_4 трудових обов`язків, як працівника ТзОВ «Юрія-Фарм», а отже, при визначенні розміру матеріальної відповідальності ОСОБА_4 застосуванню підлягає ст. 132 КЗпП України.

При цьому, дії ОСОБА_4 не підпадають під випадки, що передбачені статтею 134 КЗпП України, а тому відсутні правові підстави для визначення матеріальної відповідальності у більшому розмірі, ніж її середньомісячний заробіток.

Так, пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК (1501-06 ) суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП (322-08) залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

У п. 8 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.09.2015 р. «Узагальнення про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» вказано, що відповідальність працівника за п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України виникає за умови, що злочинний характер його діянь (наприклад, кваліфікація за відповідними статтями КК: необережне знищення або пошкодження майна (стаття 196 КК); порушення обов`язків щодо охорони майна (стаття 197 КК); службова недбалість (стаття 367 КК); злочини у сфері господарської діяльності (розділ VII КК)) підтверджено у встановленому порядку вироком суду.

Таким чином, для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності за п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України слід встановити, що заподіяна шкода є наслідком його винних протиправних дій (бездіяльності), спрямованих безпосередньо проти роботодавця, внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків.

Судом встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.07.2012 р., не є такою, що вчинена ОСОБА_4 внаслідок порушення нею своїх трудових обов`язків, як спеціаліста з синдромної терапії західного представництва дирекції регіональних представництв комерційного департаменту, посаду якого вона займала згідно наказу про прийняття на роботу.

Таким чином, ні вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2018 р., ні ухвалою Львівського апеляційного суду від 26.06.2019 р. по справі № 452/2123/17 не встановлено вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, спрямованого проти позивача ТзОВ «Юрія-Фарм».

Більше того, з акту форми Н-5 від 13 серпня 2012 року проведення спеціального розслідування нещасного випадку (ДТП), що стався 10 липня 2012 року о 11 год. 50 хв. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» вбачається, що відповідне ДТП визнане нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом, внаслідок якого ОСОБА_4 зазнала черепно-мозкової травми, забою головного мозку, переломів 3,4 ребер, забійної рани лівого плеча і лівої тім`яної ділянки, травматичний шок ІІ ступеню.

Вказане виключає можливість покладення на ОСОБА_4 повної матеріальної відповідальності за п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Суд вважає, що застосуванню до даних правовідносин підлягає норма частини першої статті 132 КЗпП України, оскільки ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП перебувала в трудових відносинах з ТзОВ «Юрія-Фарм», що підтверджується наказом № ЮФ 000036-ос від 01.03.2011 року, знаходячись у відрядженні згідно наказу № ЮФ 000975 від 29.06.2012 р. Крім того, як вбачається з вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2018 р., ОСОБА_4 визнана винною у тому, що будучи працівником фармацевтичної компанії ТОВ «Юрія-Фарм», порушила Правила дорожнього руху, тобто шкода, заподіяна в результаті ДТП, спричинена відповідачем при виконанні трудових обов`язків.

Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року, № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Оскільки представником відповідача в судовому засіданні повідомлено, що в період перебування у трудових відносинах з позивачем, заробітна плата ОСОБА_4 в ТзОВ «Юрія-Фарм» становила 3560,00 грн. в місяць і була незмінною, що не заперечено позивачем, то суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в даній справі та про стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Юрія-Фарм» шкоди, заподіяної ОСОБА_4 , як працівником ТзОВ «Юрія-Фарм» в результаті вчиненої 10 липня 2012 р. дорожньо-транспортної пригоди у розмірі її середнього місячного заробітку, а саме 3560,00 грн.

Водночас суд відхиляє покликання позивача на необхідність застосування до даних правовідносин частини першої статті 1191 ЦК України, згідно з якою особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, адже зазначена норма, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

При цьому за змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Як роз`яснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що грунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню тощо), в силу ст. 441 ЦК України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Оскільки позов про відшкодування шкоди в порядку регресу пред`явлено до ОСОБА_4 , яка на момент заподіяння шкоди, перебувала в трудових відносинах з позивачем та спричинила шкоду при виконанні трудових обов`язків, тому суд вважає, що застосуванню підлягають положення КЗпП України про матеріальну відповідальність працівників, зокрема ст. 132 цього Кодексу.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 р. у справі № 489/1902/18, прийнятій в подібних до даної правовідносинах.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у даній справі, а саме про стягнення відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3560,00 грн.

В силу положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.2, 4, 5,10, 81, 263-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» до ОСОБА_4 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний Центр «М.Т.К.», про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» () 3650,00 грн. (три тисячі шістьсот п`ятьдесят гривень 00 коп.) та судовий збір в розмірі 54,81 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 25.07.2021 р.

Суддя: Н.М.Румілова