Справа № 754/305/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 липня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Панченко О.М.,

за участю секретаря судових засідань - Богослов Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про примусове проникнення до житла боржника у справі № 754/305/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року приватний виконавець ВО м. Києва Ляпін Д.В. звернувся до суду із вищевказаним поданням, в якому просить суд надати дозвіл примусово проникнути до житла ОСОБА_1 , Ѕ частина якого належить йому на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржнику та на які можливо звернути стягнення. В обґрунтування підстав звернення до суду з даним поданням приватний виконавець посилається на те, що у його провадженні перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-1338 від 25.08.2015, виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 1 750 417 грн. 65 коп. Під час виконавчого провадження було з`ясовано, що боржнику на праві власності належить Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за даною адресою боржник значиться зареєстрованим. Постановою приватного виконавця від 29.04.2021 року було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника. Постановою приватного виконавця від 29.04.2021 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках та на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. Також приватним виконавцем було винесено три постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 17.05.2021 року. Постановою приватного виконавця від 10.06.2021 року приватним виконавцем у присутності двох понятих було винесено постанову про опис та арешт Ѕ частини кватрити, що належить боржнику на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 . Іншого майна за боржником не зареєстровано на праві власності. Боржник ігнорує законні вимоги приватного виконавця та до виконавця не з`являється, під час виходу приватного виконавця за місцем мешкання боржника, двері квартири боржник не відчинив, про що було складено відповідний акт від 10.06.2021 року та винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином про день та час розгляду подання.

05.07.2021 року співвласником нерухомого майна боржника ОСОБА_3 через канцелярію суду було подано пояснення по справі № 754/305/15 щодо подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, в яких вказав, що вказана квартира перебуває у спільній частковій власності, а саме Ѕ квартири належить - йому, а інша Ѕ квартири належить - ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 263568930 від 29.06.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. В своїх поясненнях наголосив, що ст. 30 Конституції України та ст. 311 Цивільного кодексу України передбачено, що кожному гарантується недоторканість житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи , проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Його як власника квартири жодним чином не було повідомлено про вчинення якихось дій з метою примусового проникнення до його житла і тому вважає, що вчинення таких дій є незаконними та такими, що порушують його права та інтереси враховуючи те, що щодо нього не відкрито жодного виконавчого провадження і він не перебуває у статусі боржника. Також ним було наголошено, що приватним виконавцем не вчинено жодних дій щодо залучення його як власника іншої частини квартири та не взято до уваги його інтереси щодо захисту права власності та не надано можливості надання пояснень щодо участі у володінні та користуванні майном, яке перебуває у квартирі та самою квартирою. А тому вважає що проникнення до його житла є невиправданим, недопустимим та незаконним, а тому просив суд відмовити у задоволенні подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні подання з наступних підстав.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 380/1452/06-Ж від 29.11.2006 року в загальному розмірі 1 750 417 грн. 65 коп., а також суму понесених судових витрат в розмірі 3 654 грн.Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №380/1452/06-Ж від 29.11.2006 року з ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Вказане вище судове рішення набуло чинності, у зв`язку з чим позивачу було видано виконавчий лист.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження № 65297298 щодо примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 754/305/15 від 15.04.2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 380/1452/06-Ж від 29.11.2006 року в загальному розмірі 1 750 417 грн. 65 коп., а також суму понесених судових витрат в розмірі 3 654 грн.

Судом встановлено, що право власності на Ѕ частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , а на іншу Ѕ частини квартири право власності зареєстровано за ОСОБА_3 .

Встановлено, що приватний виконавець здійснював вихід за вищевказаною адресою, однак двері квартири ніхто не відчинив, про що було складено відповідний акт приватного виконавця.

Встановлено, що 10.06.2021 року приватним виконавцем у присутності двох понятих було винесено постанову про опис та арешт Ѕ частини вищезазначеної квартири.

Згідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Частиною першою статті 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Також, згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного (приватного) виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена боржнику на адресу, зазначену у виконавчому документі, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо).

Право державного (приватного) виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

Однак, відомості про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, які б направлялися на його адресу, зазначену у виконавчому документі, в матеріалах подання відсутні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12.03.2021 року по справі № 757/41727/19, зазначено, що гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, суд звертає увагу, що приватним виконавцем, не надано суду доказів, які б свідчили про факт не виконання боржником судового рішення, а лише вбачається, що приватний виконавець передчасно звернувся до суду з вказаним поданням, оскільки належного обґрунтування необхідності надання такого дозволу суду не надано та не доведено.

Так, у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, з матеріалів наданих приватним виконавцем, суд прийшов до висновку про необґрунтованість подання, оскільки останнім не було надано жодних підтверджень, про отримання боржником постанов про відкриття провадження, арешту майна та коштів боржника. Тому зазначене, може привезти до того, що не отримання вказаних документів, боржника позбавить останнього користуватись правами, як учасника виконавчого провадження, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» (зокрема, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати пояснення, висловлювати свої міркування щодо питань, які виникають у виконавчому провадженні).

За таких обставин суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439, 260 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про примусове проникнення до житла боржника у справі № 754/305/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Деснянський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Панченко