Справа № 454/2614/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши в підготовчому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПРАТ "Шахта "Надія" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, витрат на правову допомогу - ,,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, ПрАТ "Шахта "Надія", в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, моральної шкоди, витрат на правову допомогу .

Свої вимоги мотивує наступним.

Він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Шахта «Надія» з 16.10.2019 року до 10.03.2020 року. На роботу був прийнятий згідно наказу № 224-К на посаду підземний гірник очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею (табельний номер 779).

10.03.2020 року, наказом № 48-К був звільнений з займаної посади за власним бажанням, згідно норм ст.38 КЗпП України.

Після звільнення, відповідач не здійснив повного розрахунку належних йому сум заробітної плати, розмір якої на момент звернення до суду, 10.08.2020 року складає 30 221,65 грн.

В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем не було виплачена йому 10.03.2020 року в день звільнення заробітна плата, у розмірі 30 221 ,65 грн.,а лише 22.10.2020 року відповідач здійсним повну виплату заборгованої заробітної плати, тобто із затримкою 114 днів, станом на 10.08.2020 року, момент звернення з позовом до суду. Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи становив згідно розрахунку-148 563 грн,66 коп.

Розрахунок позивача:

Рік 2020 місяць січень сума нарахованої зарплати-27 307 грн,13 коп,к-ть роб.днів-22

Рік 2020 місяць лютий сума нарахованої зарплати-17 001 грн,53 коп,к-ть роб.днів-12

Середньоденна зарплата: 27 307,13 грн + 17 001,53 грн= 44 308,66 грн./34 (кількість днів)=1 303,19 грн.

Кількість робочих днів за час затримки виплати заробітної плати: 114 днів.

Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 11.03.2020 року до 10.08.2020 рокустановить:1 303,19 грн х 114 робочих днів = 148 563,66 грн.

26.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Сокальський районний суд Львівської області з заявою про відмову від частини позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України, де вказав, що станом на 22.10.2020 року, відповідач, ПрАТ «Шахта «Надія» повністю виплатила заборгованість по заробітній платі, тому в тій частині він, позивач ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 10.03.2020 року, то в тій частині позовні вимоги підлягають збільшенню, виходячи з розрахунку: 148 563,66 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи станом на 10.08.2020 року, момент подачі позовної заяви до суду.

65 159,50 грн-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 11.08.2020 року по день фактичного, повного розрахунку відповідачем ПрАТ «Шахта «Надія» 22.10.2020 року, виходячи з розрахунку:

Серпень 2020 року-кількість робочих днів 14(з 11.08.2020 року)

Вересень 2020 року-кількість робочих днів 22.

Жовтень 2020 року-кількість робочих днів 14.(по 22.10.2020 року)

Кількість робочих днів за час затримки виплати після 10.08.2020 року-50 днів.

Середньоденна зарплата: 44 308,66 грн/34=1 303,19 грн.

Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 11.08.2020 року по 22.10.2020 року:1 303,19 х 50 днів=65 159 грн.50 коп.

На 22.10.2020 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 10.03.2020 року становить, згідно розрахунку:

148 563,66 грн + 65 159,50 грн = 213 723,16 грн.

Також, внаслідок невиплати заробітної плати йому, відповідачем завдано моральну шкоду, оскільки він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на продуктах харчування та одязі, було принижено його честь, гідність, проігноровано його права, він втратив престиж та ділову репутацію серед співробітників, знайомих, друзів і родичів. Моральну шкоду заподіяну йому відповідачем він оцінює в 50000 гривень та просить таку стягнути з відповідача.Звернув увагу суду на те, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, 2014 року народження і 2019 року народження, та дружина , яка перебуває у декретній відпустці. Інших доходів, окрім як заробітна плата позивача родина не має. Моральну шкоду заподіяну йому відповідачем він оцінює в 50 000 гривень та просить таку стягнути з відповідача.

Також просить стягнути з відповідача, ПрАТ "Шахта "Надія" в його, ОСОБА_1 , користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що позивачем невірно обчислено розмір середньоденної заробітної плати в розмірі 1 303,19 грн, тоді як середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить- 1 192,77 грн., що відповідно потягнуло за собою і не вірне обчислення розміру середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, позивачем невірно обчислено дні прострочки за період з 11.03.2020 року (наступний день після звільнення) по 10 серпня 2020 року (дата подання позовної заяви) в кількості 114 днів та за період з 11.08.2020 року по 22.10.2020 року в кількості 50 днів, що загалом становить 164 дні.

Відповідач, ПрАТ «Шахта «Надія» звертає увагу суду, на те, що позивач звільнений 10.03.2020 року. Дні прострочки рахуються з наступного дня після звільнення, тобто з 11.03.2020 року.

Таким чином кількість днів прострочки з 11.03.2020 року по 22.10.2020 року( дата виплати заборгованості по заробітній платі) становить 154 робочих дні, виходячи з наступного:

В березні 2020 року(з 11.03.2020 року)-15 робочих днів.

В квітні 2020 року- 21 робочий день,

В травні 2020 року-19 робочих днів,

В червні 2020 року-20 робочих днів,

В липні 2020 року-23 робочих дня,

В серпні 2020 року-20 робочих днів,

В вересні 2020 року-22 робочих дні,

В жовтні(станом на 22.10.2020 року)-14 робочих днів.

Таким чином невірне обчислення кількості днів прострочки та середньоденного заробітку призвело до невірного обчислення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Також, вказує, що при стягненні середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у ПрАТ «Шахта «Надія» є значна заборгованість з виплати заробітної плати перед іншими працівниками та за спожиту електроенергію.

Стягнення середнього заробітку в користь позивача може бути несправедлива стосовно роботодавця та інших працівників шахти, оскільки майновий тягар відповідних виплат унеможливлює виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

Вважає, що вини підприємства в невчасній виплаті заробітної плати позивачу немає, тому підстави для відповідальності в розмірі середнього заробітку відсутні. Просить суд при винесенні рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні врахувати судову практику Верховного Суду та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з цим, зазначає, що позивач не зазначив з чого він виходив при оцінці моральної шкоди, жодних доказів чи розрахунків, які б підтверджували розмір моральної шкоди позивачем не надано. Наявність моральної шкоди не визначена прямим наслідком несвоєчасної виплати заробітної плати. Позивач повинен довести факт спричинення моральної шкоди.Просить суд відмовити позивачу в позовних вимогах в частині стягнення моральної шкоди.

Представник позивача адвокат Полохайло І.В. в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув.

В той же час, представник відповідач завчасно, неодноразово, був повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи. З огляду на зазначене, у відповідача було достатньо часу для підготовки для участі у справі. Крім цього представником відповідача було подано 10.11.2020 року за № 09/1841 відзив на позовну заяву, в якому викладено позицію відповідача щодо заявленого позову позивачем.

Враховуючи характер даних правовідносин, з метою розумних строків розгляду справи та недопущення порушення прав осіб на справедливий судовий розгляд, у зв`язку з введеними в Україні карантинними заходами (тривалість яких з високою ймовірністю буде коригуватися на невизначений термін), враховуючи питання техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуацій на території України, встановлення карантину та дотримання усіх заходів «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» вважаю недоцільним відкладати розгляд даної справи та за можливим розглянути та вирішити спір за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно витягу з трудової книжки НОМЕР_1 від 06.07.2010 року вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Шахта "Надія" з 16.10.2019 р. до 10.03.2020р. та був звільнений з займаної посади за власним бажанням.

Згідно довідки ( розрахункового листа) за березень 2020р. вбачається, що після звільнення позивача відповідач не здійснив повного розрахунку належних йому сум заробітної плати, розмір якої на даний час складає 30221 грн.65 коп.

Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення безробіття з незалежних від них обставин.

Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Натомість, як визнається сторонами у ОСОБА_1 була заборгованість з виплати заробітної плати 30 221,65 грн., однак станом на 22.10.2020р. виплачена у повному обсязі.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму .

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день його звільнення.

Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних йому при звільненні сум, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є підставною.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, відповідно до п.5 розд.IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розді.IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц.

Виходячи з аналізу зазначених норм, для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід враховувати кількість робочих днів затримки.

Суд погоджується із наданим стороною відповідача розрахунком від 29.10.2020 року за №15/1754 згідно якого заробітна плата позивача за січень-лютий 2020 року сукупно становила 41 746,79грн., а ним було відпрацьовано 35 днів та середньоденна заробітна плата становить 1192,77грн. ,

Період затримки розрахунку при звільненні становив 154 робочих днів (з 11.03.2020 р. по 22.10.2020 р.).

Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 1192,77грн. х 154 робочих дні = 183 675,80 грн.

Суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки такий не вірно обчислений.

Таким чином, з ПрАТ «Шахта «Надія» слід стягнути в користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 183 675, 80 грн.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

В Постанові від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Так, позивач, будучи звільненою 10.03.2020 р., звернувся до суду 10.08.2020р.

Позивач довів, що неодноразово звертався на момент звільнення до відповідача з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, та надання розрахунку сум коштів, що належать йому при звільненні враховуючи заробітну плату за фактично відпрацьований час до звільнення, компенсацію при звільненні за всі невикористані дні відпустки та розмір середнього заробітку. Відповідні листи були направлені відповідачу 16.03.2020 року та 18.03.2020 року з рекомендованими повідомленнями про вручення. Відповіді позивач не отримав, відповідач проігнорував неодноразові звернення позивача.В липні 2020 року, позивач звернувся за юридичною допомогою до адвоката Бідненко В.М. який направив адвокатський запит 10.07.2020 року відповідачу, ПрАТ «Шахта «Надія» щодо надання розрахункової інформації про те, чи існує в ПрАТ «Шахта «Надія» заборгованість перед працівником ОСОБА_1 , звільненим в порядку ст.38 КЗпП по виплаті заробітної плати та виплатах за невикористану відпустку. Відповіді відповідач не надав.

Тому позивач був вимушений реалізувати своє право лише звернувшись з позовом до суду.

При цьому, визначальним для доведення позову є такі юридично значимі обставини: невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Обставини дотримання трудового законодавства при звільненні працівника в силу ст. ст.12,81 ЦПК України та норм КЗпП України має довести саме роботодавець.

Як вже зазначалось, відповідач не спростовує факт проведення розрахунку з позивачем з 10.03.2020р. (день звільнення позивача) по 22.10.2020р. при цьому його доводи в частині форс-мажорних обставин та відсутності коштів, як слідує із зазначеного вище, не може виключати його відповідальності.

Крім цього, відповідачем не надано доказів того, що ним здійснено всі залежні від нього заходи, для проведення розрахунку з позивачем, який звільнився згідно норм ст.38 КЗпП та не має інших джерел доходу, а ніж заробітна плата, згідно долучених копій відповідних свідоцтв, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2014 та 2019 року народження, та дружину яка перебуває у декретній відпустці.

В цьому контексті, також необхідно мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах.

Враховуючи наведене, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку, оскільки не провів з працівником розрахунку в день звільнення.

За таких підстав, з врахуванням також, довготривалого періоду затримки виплат, близько восьми місяців, розміру заборгованості по заробітній платі за два місяці, та з врахуванням загального боргу підприємства по заробітній платі , суд визнає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам даної справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 150000 грн.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то судом враховано наступне.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд погоджується з позивачем у тому, що не проведення розрахунку з останнім протягом тривалого часу після звільнення призвело до погіршення матеріального становища його сім`ї. Тому, суд дійшов висновку про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано глибину, тривалість, характер моральних страждань позивача, настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Водночас, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Тому, суд переконаний, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди складає 5000,00 грн., які підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Також слід стягнути з ПрАТ "Шахта "Надія" в користь гр. ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень, оскільки сума таких відповідає нормі ч. 4 ст.134 ЦПК України .

Питання щодо розподілу судових витрат слід вирішити у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з ПрАт "Шахта "Надія" с. Сілець Сокальського району ЛЬвівської області , код ЄДРПОУ 00178175 в користь гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку призвільненні з роботи в сумі 150 000 ( сто п"ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ПрАт "Шахта "Надія" с. Сілець Сокальського району ЛЬвівської області , код ЄДРПОУ 00178175 в користь гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 моральну шкоду в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень.

Стягнути з ПрАт "Шахта "Надія" с. Сілець Сокальського району ЛЬвівської області , код ЄДРПОУ 00178175 в користь гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень.

Стягнути з ПрАт "Шахта "Надія" с. Сілець Сокальського району ЛЬвівської області , код ЄДРПОУ 00178175 в користь держави судовий збір в сумі 1600 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Головуючий: О. А. Веремчук