Номер провадження: 22-ц/813/6106/21
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2020 року, постановленого під головуванням судді Пучкової І.М., -

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про виплату аліментів на дитину, в якому просила в стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 163209,16 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що під час знаходження у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_5 . З метою урегулювання відносин щодо участі батька в утриманні доньки, 11.02.2010 року між сторонами було укладено договір про виплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., за № 779.

27 липня 2010 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

З моменту розірвання шлюбу дитина проживає та зареєстрована разом з матір`ю. Відповідач належним чином свої обов`язки за договором не виконує, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про виплату аліментів на дитину задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 172 967 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом не було враховано доводи відповідача про пропуск позовної давності; було повністю проігноровано надані докази часткової оплати аліментів відповідачем та відсутність будь-яких доказів з боку позивачки щодо факту невиконання зобов`язання відповідача по договору.

У своєму відзиві ОСОБА_6 , представник позивача ОСОБА_3 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, висновки суду відповідають вимогам закону та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що докази у вигляді платіжних доручень не містять відомостей про призначення платежу, а також на те, що позовна давність не застосовується у більшості сімейних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про виплату аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог, відсутності доказів, що їх спростовують.

Однак, з таким висновком суду колегія судді погоджується не в повній мірі, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зареєстрованому шлюбі до 27.07.2010 р. (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 22.05.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси (а.с.5).

31.08.2010 р. шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис від 27.07.2010 р. №467 (а.с.6).

11.02.2010 р. між сторонами укладено договір про виплату аліментів на дитину, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. за №779 (а.с.7).

У п. 2 договору зазначено, що у зв`язку з тим, що малолітня ОСОБА_4 постійно проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , зобов`язався сплачувати аліменти щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з урахуванням cт. cт. 180, 181, 182 СК України. Сума виплати має складати гривневий еквівалент 50 доларів США по курсу НБУ на день сплати.

Відповідно до п. 3 договору, грошові кошти повинні виплачуватися готівкою до 10 числа кожного місяця.

За умовами п. 2 договору, аліменти стягуються щомісячно до 10 числа кожного місяця (тобто, до 10 числа за поточний місяць), а їх щомісячний розмір становить гривневий еквівалент 50 доларам США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача грошових коштів, на виконання договору про виплату аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що стягуючи аліменти з березня 2010 року (з моменту укладення договору) до травня 2020 року (звернення до суду з позовом) за 122 місяця, поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 , відповідно до наданих платіжних доручень робив грошові перекази зі свого рахунку на картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 на загальну суму в 1095 доларів в гривневому еквіваленті на день переказу (а.с. 43-49).

Оскільки, відповідачем було доведено сплату частини заборгованості, а саме 1095 доларів США, проте у позовній заяві ОСОБА_3 зазначила суму заборгованості у розмірі 6100 доларів США, колегія суддів, з урахуванням доказів, які містяться в матеріалах справи, та не були спростовані позивачкою, дійшла висновку про зменшення суми заборгованості за договором про виплату аліментів на дитину до 5005 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент ухвалення рішення дорівнює 141 918 грн. (6100 - 1095 = 5005 доларів США).

На наведене, суд першої інстанції уваги не звернув та помилково стягнув з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 172 967 грн., розмір яких в еквіваленті складає 6100 доларів США, не врахувавши грошові перекази на загальну суму 1095 доларів.

Доводи апелянта щодо застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 СК України, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 СК України. Тому позовна вимога про стягнення заборгованості за договором про виплату аліментів на дитину не включена до особливих випадків, передбачених ст. 20 СК України, до яких застосовується позовна давність.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду змінити, стягнувши з ОСОБА_2 заборгованість по аліментам за договором про виплату аліментів у розмірі 141 918 грн.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по сплаті аліментів на малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 141 918 (сто сорок одну тисячу дев`ятсот вісімнадцять) гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 березня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова