Номер провадження 2/754/105/21
Справа №754/9726/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Куценко Ю.В.

за участю:

представника позивача: Мариїнського О.В.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кольчуга - Київ» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазінвестконсалт», про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 02.10.2020 року просив суд: стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кольчуга-Київ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Кольчуга-Київ») грошові кошти в розмірі 4 647 500,00 грн. та 20% за користування грошовими коштами в розмірі 929 500,00 грн., а всього 5 577 000,00 грн. та судові витрати по справі. Зобов`язати ОСОБА_1 надати ТОВ «Кольчуга-Київ» письмовий звіт про здійснення ним заходів відносно витрачання коштів у розмірі 4647500,00 грн., отриманих на рахунок ТОВ «Енергогазінвестконсалт», яке на той час очолював ОСОБА_1 від структур, уповноважених ОСОБА_3 , з відображенням усіх, зроблених ним заходів, по виконанню інвестиційного проекту (інвестиційної діяльності), визначеного ОСОБА_1 в розписці від 13.10.2010 року, у тому числі надати інформацію - з якими саме інвесторами і коли (з листопада 2008 року по липень 2017 року) велися перемови з вітчизняними та іноземними інвесторами, а також з потенційними покупцями, з протоколами таких перемов з підписами та повноваженнями представників та їх місцезнаходження, також надати підтвердження проведення рекламних дій (договори та їх проекти, узгодження рекламних дій, та т. і), надати документальне підтвердження (прагнення, пропозиції) тимчасовому освоєння земельної ділянки під автокемпінг та підтвердження заходів по залученню коштів для сплати послуг за оренду зазначеної земельної ділянки, надати документи, якими підтверджується залучення коштів в інвестиційну діяльність від продажу Славутського силікатного заводу та реалізації боргових зобов`язань ТОВ «Аргонпродукт Вілд Україна», надати підтверджуючі документи ведення перемов з Російськими та Білоруськими підприємствами та інші докази, що підтверджують здійснення ОСОБА_1 заходів по реалізації інвестиційного проекту (інвестиційної діяльності), з підтверджуючими документами. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що у листопаді 2007 року ОСОБА_1 особисто отримав від ОСОБА_3 грошові кошти готівкою у розмірі 1 962 780,00 доларів США та безготівкові кошти у розмірі 4 647 500, 00 грн., які були перераховані на рахунок ТОВ «Енергогазінвестконсалт», який на той час очолював відповідач від структур Кредитора-Інвестора, що підтверджується власноручно написаною розпискою ОСОБА_1 від 13.10.2010 року та рішеннями судів, що набрали законної сили. Зазначенні кошти відповідач отримав у Кредитора-Інвестора для вирішення питання придбання земельної ділянки розміром 30 га, розташованої в Херсонський області, Генічеського району, Арбатський стрільці на користь ТОВ «Енергогазінвестконсалт», з метою отримання прибутку шляхом виконання відповідних дій, а саме - проведення конкурсу, оформлення технічної документації, підписання договорів оренди, а в подальшому реалізації цієї земельної ділянки, виходячи з орієнтовної реалізаційної вартості майна, що мала складати 3 000,00 доларів за 1 сотку, тому загальна реалізаційна вартість мала складати приблизно 9 000 000,00 доларів США, з яких повинно бути повернено ОСОБА_3 готівкою 1 962 788,00 доларів США та 15% річних за користування ними, і також безготівковими коштами на рахунки структур ОСОБА_3 4 547 500,00 грн. та 20% за користування ними, а різницю, що складала орієнтовні 6 000 000,00 доларів США передбачалося розподілити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 50x50, при орієнтовній тривалості операції 6-12 місяців, а орієнтовні терміни реалізації даного проекту були визначенні ОСОБА_1 - лютий 2011 - вересень 2012 року. Зазначене ОСОБА_1 написав власноруч та без будь-якого примусу на 4-ох аркушах, на яких додатково поставив власний підпис. В подальшому ОСОБА_1 перестав будь-яким чином інформував про стан та реалізацію зазначеного проекту, а згодом ще й почав уникати будь-яких зв`язків та надання пояснень ОСОБА_3 . Таке безвідповідальне ставлення відповідача до взятих на себе обов`язків перед Кредитором-Інвестором викликало сильне нервові перенапруження у ОСОБА_3 , що сприяло виникнення у нього важких захворювань, а саме - на цукровий діабет 2 ступеня та серцеві захворювання, що потребувало термінового оперативного втручанні (стентування коронарних сосудів серця), що підтверджуються відповідними медичними документами. Усвідомивши необхідність в захисті своїх порушених прав та врахувавши незадовільний стан свого здоров`я, який вимагає систематичного додержання відповідної суворої дієти, регулярного та систематичного прийому рекомендованих ліків, медичних процедур, оглядів лікарів, а також додержання обов`язкового лікарського застереження уникати будь-яких емоційних та стресових ситуацій, ОСОБА_3 та ТОВ «Енергогазінвестконсалт», як первісні кредитори, 11.03.2013 року уклали договір про відступлення право вимоги, згідно якого, вони передали ТОВ «Кольчуга-Київ» право вимоги зобов`язань ОСОБА_1 посвідчених розпискою від 13.10.2010 року. В березні 2013 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення боргу. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.10. 2013 року по справі за № 754/4982/13-ц позовні вимоги ТОВ «Кольчуга-Київ» були задоволенні та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача борг у розмірі 49 077 775,00 грн. та судовий збір у розмірі 3 441 грн., а усього 49 812 016.00 грн. Не погодившись з зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на нього до Апеляційного суду м, Києва, який 05.02.2014 року задовольнив вимоги апеляційної скарги, скасував рішення Деснянського районного суду м. Києва та постановив нове рішення за апеляційним провадженням № 22-ц/796/586/2014, в мотивувальній частині якого безпосередньо зазначив, що «Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними доказами отримання фізичною особою ОСОБА_1 від ОСОБА_3 та ТОВ «Енергогазінвестконсалт» грошових коштів за розпискою у власність останнього, між сторонами вбачається наявність правовідносин щодо здійснення інвестиційної діяльності, а тому правовідносини, що склалися між сторонами не регулюються ст. ст. 1046-1051 ЦК України. Зазначене судове рішення суду апеляційної інстанції було залишено без змін, як постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року по справа № 6-10241ск14 , так і постановою Верховного Суду України від 12.11.2014 року справа № 6-166цс14. При цьому в мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24.02.2015 року по справі № 88-ц/796/5/2015, яка була постановлена за результатами розгляду заяви ТОВ «Кольчуга-Київ» про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2014 року в справі за позовом ТОВ «Кольчуга-Київ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, було проголошено, що судом було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо здійснення інвестиційної діяльності. В той же час, Святошинський районний суд м. Києва відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Енергогазінвестконсалт», ТОВ «Кольчуга-Київ» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 11.03.2013 року, постановив рішення по справі за № 759/10830/13-ц, яким встановив, що «Позивач ОСОБА_1 є боржником за основним зобов`язанням, тому виходячи із правового змісту ч. 1 ст. 516 ЦК України, не має права оспорювати договір відступлення права вимоги щодо нього з будь-яких правових підстав». Зазначене судове рішення набрало законної сили 28.05.2014 року з моменту постановлення Апеляційним судом м. Києва ухвали по апеляційному провадженню за № 22-ц/796/3154/2014, винесеної за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду 1-ї інстанції, в якому суд апеляційної інстанції безпосередньо підтвердив, що ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_3 вищезазначені грошові кошти. Законність судових рішень вищезазначених судових установ 25.09.2014 року підтвердив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі, якою відхилив вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення судів 1-ї та апеляційної інстанції. Окрім зазначених судових рішень, Святошинський районний суд м. Києва 05.06.2014 року відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги від 11.03.2013 року та визнання незаконними дій при укладенні цього договору, постановив рішення по справі за № 759/19392/13-ц в мотивувальній частині якого зазначив, що ОСОБА_1 є боржником за основним зобов`язанням. 05.11.2014 року Апеляційний суд м. Києва постановив ухвалу за апеляційним провадженням № 22-ц/796/10759/2014 винесену за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду 1-ї інстанції, в якій суд апеляційної інстанції залишив в силі рішення суду 1-ї інстанції, відмовивши відповідачу в задоволенні позовних вимог, безпосередньо зазначивши, що ОСОБА_1 є боржником за основним зобов`язанням. Виходячи з наведеного, керуючись ч. 3 ст. 61 ЦПК Україна зазначеними судовими рішеннями по цивільним справам, що набрали законної сили та в яких брали участь ті ж самі особи є підставами звільненими від доказування, а саме:

1.Між сторонами, а саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися правовідносини з інвестиційною діяльністю.

2. ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 зазначену в розписці грошову суму, права власності на яку не перейшло до відповідача, а залишилося у Кредитора-Інвестора.

3. ОСОБА_1 є боржником перед ОСОБА_3 за основним зобов`язанням, тобто за інвестиційним зобов`язанням.

Таким чином, розписку від 13.10.2010 року написану власноруч відповідачем вищенаведеними судовими рішеннями було розцінено щонайменш, інвестиційним проектом, на виконання якого Кредитором-Інвестором були наданні відповідні грошові кошти, і в зв`язку з яким у ОСОБА_1 виникли зобов`язання в межах інвестиційних правовідносин.

Продовжуючи дії по захисту свого цивільного права щодо стягнення грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 від ОСОБА_3 та зазначених в розписці, ТОВ «Кольчуга-Київ» 30.06.2017 року направило на адресу ОСОБА_1 рішення про припинення інвестиційної діяльності, в якому просило його надати ретельний письмовий звіт про здійснення ним заходів щодо інвестиційної діяльності, розписаної ним 13.10.2010 року у власноруч складеному документі, як відносно отриманих ним особисто від ОСОБА_3 готівкових грошових коштів у розмірі 1 962 780,00 доларів США, так і щодо отриманих ТОВ «Енергогазінвестконсалт», (яке на той момент очолював та був його засновником (учасником) ОСОБА_1 ), від структур ОСОБА_3 безготівкових коштів у розмірі 4 647 500,00 грн., а також просило терміново повернути отриманні ним вищезазначені кошти з визначеними ОСОБА_1 відсотками та попередженням, що у разі невиконання зазначених умов щодо сплати визначених коштів, позивач буде вимушений позиватися до нього з додатковою вимогою по стягненню з ОСОБА_1 пені, 3% річних та інфляційного збільшення боргу. Зазначене рішення залишилося без відповіді, хоча позивач отримав повідомлення про його отримання особисто відповідачем 14.07.2017 року. Позивач 13.07.2017 року знову направив на адресу відповідача рішення про припинення інвестиційної діяльності від 30.06.2017 року, яке також залишилося без відповіді, як і попереднє, хоча позивач отримав повідомлення про його особисте отримання відповідачем 15.07.2017 року. Зазначене розцінено позивачем як чергова спроба ухилення ОСОБА_1 від виконання взятих на себе зобов`язань. Фактами такого ухилення від виконання своїх зобов`язань позивач вважає не тільки ігнорування рішення про припинення інвестиційні діяльності від 30.07.2017 року та перелічених судових рішень, а й спроба ОСОБА_1 уникнути відповідальності шляхом ініціювання декількох цивільних справ, щодо визнання недійсною угоди про відступлення права вимоги від 11.03.2013 року, що вимусило його продовжити дії по захисту цивільних прав щодо стягнення грошових коштів. В бізнес проекті були обумовленні відсотки за користування чужими грошовими коштами - 20 % річних.

Ухвалою суду від 28.09.2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 25.01.2019 року призначено підготовче засідання.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Ухвалою суду від 13.02.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача - ОСОБА_3 та ТОВ «Енергогазінвестконсалт».

Ухвалою суду від 19.10.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мариїнський О.В. підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просив позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідач не заперечував написати розписку про отримання грошових коштів. Усі кошти були передані ОСОБА_1 особисто для вирішення питання придбання земельної ділянки та підготовки документації, однак відповідач цього не зробив. Зокрема, не реалізував земельну ділянку, не надав кошти, а присвоїв їх собі. Кошти були передані в листопаді 2007 року у безготівковому порядку від юридичних осіб. Кошти ОСОБА_1 перераховувало ТОВ «Енергогазінвестконсалт» та уповноважені Смиком С.М. структури. Кошти перераховувались юридичними особами на прохання ОСОБА_3 . При цьому, заява відповідача щодо застосування строків позовної давності свідчить про те, що відповідач визнає боргове зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пересунько О.В. в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів та 20% за користування грошовими коштами та зобов`язання надати письмовий звіт про здійснення відповідачем заходів відносно витрачання коштів не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Вимоги щодо стягнення боргу, який виник на підставі боргових зобовязань не можуть розглядатися, оскільки вже були предметом розгляду іншої справи. Твердження щодо виникнення між сторонами по справі інвестиційних відносин також не підтверджується матеріалами справи, оскільки так званий інвестиційний договір не містить істотних умов, а розписка ОСОБА_1 написана під примусом, про що зазначено у висновку експерта.

Третя особа: ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснив, що відповідач отримавши в листопаді 2007 року кошти від нього та його структур не виконав інвестиційні зобовязання та почав ухилятися від їх виконання. Більш того, у зв`язку з неналежним оформленням документації ОСОБА_1 право на їх оренду у ТОВ «Енергогазінвестконсалт» було оскаржено в судових установах.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13.

Відповідно до написаного відповідачем ОСОБА_1 рукописного тексту від 13.10.2013 року, останній зазначає про те, що він взяв у ОСОБА_3 1 962 780,00 доларів США в листопаді 2007 року для вирішення питання придбання земельної ділянки 30 га на користь ТОВ «Енергогазінвестконсалт». Кошти були отримані в готівковому вигляді в листопаді. А також на безрахунковий рахунок ТОВ «Енергогазінвестконсалт» було зараховано 4 647 500,00 грн., які надійшли від структур ОСОБА_3 . Кошти були витрачені на придбання земельної ділянки 30 га. Кошти були надані на умовах придбання земельної ділянки, оформлення документації та подальша реалізація даної земельної ділянки з метою отримання прибутку. Орієнтовна реалізаційна вартість майна мала складати 3000 доларів США за 1 сотку, тому, загальна реалізаційна вартість мала складати 9000000 доларів США. Орієнтовна тривалість операції мала складати 6-12 місяців. З виручених коштів відповідач мав повернути на безрахунковий рахунок структурам ОСОБА_3 4647500 грн. + 20 % кредитної ставки. Також готівкові кошти 1962788 доларів США + 15 відсотків річних. Різницю, що складала орієнтовно 6000000 доларів США передбачалося розділити 50х50 між відповідачем і ОСОБА_3 . На сьогоднішній день реалізація даної земельної ділянки не здійснена (далі по тексту описується і вказується про ведення переговорів і які можливо вчинити дії). Відповідач зобов`язався проводити необхідні дії з метою реалізації земельної ділянки (далі по тексту йде перелік дій, які відповідач зобов`язався вчинити). Орієнтовні терміни реалізації даного проекту складають лютий 2011 року-вересень 2012 року (далі по тексту зазначається опис дій, які проводяться).

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами почеркознавчого та автотоварознавчого дослідження від 27.03.2014 року № 1646/1647/14-32, складеного КНДІСЕ, підписи від імені ОСОБА_1 , розміщені на кожному аркуші розписки від імені ОСОБА_1 від 13.10.2010 року, виконані самим ОСОБА_1 . Текст розписки від імені ОСОБА_1 від 13.10.2010 року складений в стані операційної напруги, викликаної незвичайністю ситуації, хвилюванням тощо.

Відповідно до копії договору оренди від 02.10.2010 року вбачається, що ТОВ «Енергогазінвестконсалт» прийняло в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку загальною площею 5,0000 га із земель запасу рекреаційного призначення для розміщення бази відпочинку.

Крім того, відповідно до копії договору оренди від 02.10.2010 року вбачається, що ТОВ «Енергогазінвестконсалт» прийняло в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку загальною площею 19,0000 га без будинків, будівель та інших об`єктів.

11.03.2013 року було укладено договір про переуступку прав вимоги, за яким первісний кредитор ТОВ «Енергогазінвестконсалт» разом з іншим кредитором ОСОБА_3 переуступили ТОВ «Кольчуга-Київ» право вимоги щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року, постановленим у справі № 754/4982/13-ц з ОСОБА_1 за розпискою від 13.10.2010 року на користь ТОВ «Кольчуга-Київ» стягнуто борг у сумі: 49 077 775,00 грн. та судовий збір в розмірі 3441,00 грн., а всього - 49 812 016,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2014 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Кольчуга-Київ» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу.

Суд апеляційної інстанцій при вирішенні спору у справі № 754/4982/13-ц дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено належними доказами отримання фізичною особою ОСОБА_1 від ОСОБА_3 та ТОВ «Енергогазінвестконсалт» грошових коштів за розпискою у власність останнього, між останніми та ТОВ «Енергогазінвестконсалт» в особі директора ОСОБА_1 на період 2007 року вбачається наявність правовідносин щодо здійснення інвестиційної діяльності, а тому правовідносини що склалися між сторонами не регулюються ст.ст. 1046-1051 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 12.11.2014 року відмовлено в перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року.

Суди апеляційної та касаційної інстанцій при вирішенні спору у справі № 754/4982/13-ц дійшли висновку про недоведеність належними доказами факту отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 і ТОВ «Енергогазінвестконсалт» коштів у позику та відсутність для застосування до цих правовідносин ст. ст. 1046-1051 ЦК України, на які посилався позивач як на правову підставу своїх вимог.

Позивач звертаючись до суду із позовом про стягнення коштів за інвестиційним договором помилково вважає, що факт укладення інвестиційного договору, що не підлягає доведенню в межах даної справи встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2014 року, оскільки даний факт рішенням суду не встановлювався, а лише зазначено про наявність ознак такого договору, тобто умови договору рішенням суду не встановлювались.

Крім того, з самого змісту рокуписного тексту не вбачається організаційно-правової форми інвестиційного проекту про яку домовлялись сторони, і яка би у свою чергу чітко вказувала та форму по якій акумулюється дохід, що має розподілятись між сторонами.

Оскільки судом не встановлено дійсної передачі відповідачу інвестиційних коштів, а обов`язки інвестора щодо передачі інвестиційних коштів кореспондують обов`язки отримувача за договором, загалом відсутні правові підстави для визначення будь-якого доходу за договором інвестування та його розміру, адже право на отримання відсотку від доходу виникає у інвестора після внесення інвестицій, однак судом не встановлено, а стороною позивача не доведено належними і достатніми доказами не лише підписання договору інвестування, але й вчинення дій з боку інвестора щодо реалізації договору, якими в даному випадку є необхідність внесення інвестиційних коштів.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18.12.2013 року по цивільній справі №759/10830/13-ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Енергогазінвестконсалт», ТОВ «Кольчуга-Київ», ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та визнання недійсним факту передачі прав вимоги.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року по цивільній справі №759/19392/13-ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Енергогазінвестконсалт», треті особи: ТОВ «Кольчуга-Київ», ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги від 11.03.2013 року, визнання незаконними дії при укладенні договору про відступлення прав вимоги від 11.03.2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року у справі № 759/19392/13-ц прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ТОВ «Енергогазінвестконсалт», треті особи: ОСОБА_3 і ТОВ «Кольчуга-Київ» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги та визнання дій незаконними та скасовано постановленні по даній справі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2014 року, якими в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2015 року у справі № 754/13730/14-ц ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ТОВ «Кольчуга-Київ», ТОВ «Енергогазінвестконсалт» і ОСОБА_3 , про визнання договору про відступлення права вимоги від 11.03.2013 року удаваним правочином.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (стаття 628 ЦК України).

Згідно із Законом України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект. Об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права. Всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності, а також іноземних інвестицій. Захист інвестицій забезпечується законодавством України, а також міжнародними договорами України. Інвесторам, у тому числі іноземним, забезпечується рівноправний режим, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру, які могли б перешкодити управлінню інвестиціями, їх використанню та ліквідації, а також передбачаються умови і порядок вивозу вкладених цінностей і результатів інвестицій. Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності (ст.ст. 1, 4, 7, 9, 19 Закону).

Відповідач та його представник заперечуючи проти позовних вимог вказували на те, що вимоги щодо стягнення боргу, який виник на підставі боргових зобов`язань не можуть розглядатися, оскільки вже були предметом розгляду іншої справи. Твердження щодо виникнення між сторонами по справі інвестиційних відносин не підтверджується матеріалами справи, оскільки інвестиційний договір не містить істотних умов, а розписка ОСОБА_1 написана під примусом, про що зазначено у висновку експерта.

При цьому, суд констатує, що докази надані позивачем на підтвердження існування інвестиційного договору не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні положень ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України для дійсного встановлення обставин передачі грошових коштів від структур ОСОБА_3 в межах виконання відповідачем свого обов`язку щодо придбання земельних ділянок та інвестування відповідних коштів.

При цьому, судом не встановлено жодних обставин, які б перешкоджали здійснити посилання у рукописному тексті, написаному ОСОБА_1 щодо підписання саме інвестиційного договору, також і відсутні будь-які підписи ОСОБА_3 на даному документі. Більше того взагалі відсутні визначення прав і обовязків обох сторін.

У сукупності, суд не вбачає достатніх, достовірних та належних доказів, які б беззаперечно свідчили та не досукали сумніву у тому, що між сторонами дійсно підписано інвестиційний договір та кошти за цим договором були передані структурами ОСОБА_3 , більше того взагалі відсутні докази правового відношення ОСОБА_3 до юридичних осіб від яких надходили кошти на рахунки іншої юридичної особи, керівником якої на той час був ОСОБА_1 . Також, слід відмітити, що позивачем недоведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 несе повну матеріальну відповідальність щодо господарської діяльності юридичної особи в межах правовідносин, що склалися між сторонами та є предметом розгляду даної справи. Припущення не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст. 76-80, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог, а тому вказаний позов необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 15, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Законом України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 626, 627, 628,1046, 1047 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кольчуга - Київ» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазінвестконсалт», про стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 26.07.2021 року.

Суддя: Н.Г.Таран