Справа № 466/3739/19 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/905/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря: Ждан К.О.,

з участю: представника позивача адвоката Вошик В.Б., представника ПАТ «Ірокс» - Дацко М.В., представника ТзОВ «Галичбудмонтаж» - Думич Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ПАТ «Ірокс» та ТзОВ «Галичбудмонтаж» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», Приватного акціонерного товариства «Ірокс», державного реєстратора Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Кочума Олесі Сергіївни за участю третьої особи старшого державного реєстратора Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Рибчак Анастасії Михайлівни, в якій просила визнати дії державного реєстратора Уличненської сільської ради Дорогобицького району Львівської області Кочуми О.С. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за ТзОВ «Галичбудмонтаж», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, такими, що вчинені з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за ТзОВ «Галичбудмонтаж», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за ТзОВ «Галичбудмонтаж», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, щоу провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа №466/4589/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ірокс» за участю третіх осіб: Обласного комунального підприємства ЛОР «БТІ та ЕО», Управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР про визнання майнових прав на квартиру та зобов`язання до вчинення дій. Також в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа №466/3234/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ірокс», ТзОВ «Галичбудмонтаж» про визнання договору №67/6 підряду будівництва (завершення) об`єкта незавершеного будівництва недійсним. Ухвалою від 30.08.2016 року по справі №466/3234/16-ц було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , шоста секція, загальною площею 90,4 м.кв. (у тому числі площа мансарди 44,7 м.кв.) до набрання рішення суду законної сили.

08 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області Рибчак А.М. відкрито виконавче провадження ВП №53372300 на виконання ухвали суду від 30.08.2016 року по справі №466/3234/16-ц про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , шоста секція, загальною площею 90,4 м.кв. (у тому числі площа мансарди 44,7 м.кв.) до набрання рішення суду законної сили.

11 лютого 2019 року державним реєстратором Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Кочума О.С. було зареєстровано за ТзОВ «Галичбудмонтаж» квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 м.кв. за реєстраційним номером 101.

Позивач вважає вказані дії державного реєстратора протиправними та такими, що порушують її права, у зв`язку із чим змушена була звернутися до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано дії державного реєстратора Уличненської сільської ради Дорогобицького району Львівської області Кочуми Олесі Сергіївни щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, такими, що вчинені з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Вказане рішення суду оскаржило ПАТ «Ірокс».

В апеляційній скарзі зазначає, що з рішенням суду не погоджується, вважає, що судом неправильно і неповно встановлені обставини справи та порушено норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Зазначає, що між ПрАТ «Ірокс» та ТзОВ «Галичбудмонтаж» були договірні стосунки з 2012 року, відповідно до договору 67/6 від 23 березня 2012 року, згідно якого ПрАТ «Ірокс» передало в оплату за отримані послуги ТзОВ «Галичбудмонтаж» - мансардну квартиру площею 44,7 м.кв., що знаходиться на мансардному поверсі, 6-та секція, будинку по АДРЕСА_3 . Вважає, що державний реєстратор здійснив законну державну реєстрацію права власності на новостворений об`єкт будівництва.

Окрім того, зазначає, що суду було відомо про інший спір щодо визнання майнових прав на дворівневу квартиру АДРЕСА_4 , який розглядається між ПрАт «Ірокс» та ОСОБА_1 . Даний спір є в процесі розгляду та рішення не винесено. Також ПрАТ «Ірокс» надало суду рішення, яким встановлено безпідставність позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Ірокс», ТзОВ «Галичбудмонтаж» про визнання недійсним договору 67/6 від 23.03.2012 року

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду оскаржило також ТзОВ «Галичбудмонтаж».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, оскільки при його прийнятті суд зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а також порушив норми матеріального і процесуального права.

При прийнятті оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30.08.2016 року у справі №466/3234/16-ц та постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Львова від 08.02.2017 оку було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 90,4 кв.м. (у тому числі площа мансарди 44,7 кв.м.) до набрання рішенням у справі №466/3234/16-ц законної сили, то відповідно до вимогп.6 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор повинен був відмовити в здійсненні оспорюваної державної реєстрації.

Такий висновок суду вважає неправильним і таким, що суперечить положенням п.1 ч.1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначає, що при здійсненні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,7 кв.м. за ТОВ «Галичбудмонтаж» відповідач, державний реєстратор ОСОБА_2 мала обов`язок відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановити відсутність суперечностей між заявленими правами на конкретне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,7 кв.м. та вже зареєстрованими обтяженнями на конкретне майно. Вказує, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 44,7 кв.м. за своїми індивідуальними ознаками є відмінною від тієї квартири АДРЕСА_2 , 6-та секція, загальною площею 90.4 кв.м., на яку було накладено обтяження у вигляді арешту.

Окрім того, вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом було грубо порушено вимоги ст.. 265 ЦПК України, оскільки при вирішенні даної справи позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено чи були порушені права позивача.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

14 грудня 2020 року представником позивача адвокатом Вошик В.Б. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30.08.2016 року та на її виконання Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області від 08.02.2017 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 , шоста секція, загальною площею 90,4 кв.м. (у тому числі площа мансарди 44,7 кв.м.) до набрання рішення законної сили, а тому державна реєстрація прав на вищевказану квартиру за ТзОВ «Галичбудмонтаж» підлягала відмові на підставі п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ «Ірокс» - Дацко М.В. та представника ТзОВ «Галичбудмонтаж» - Думич Н.Б. на підтримання поданих апеляційних скарг, представника позивача адвоката Вошик В.Б. на їх заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що дії державного реєстратора Уличенської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Кочуми О.С. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м.заТзОВ «Галичбудмонтаж» вчинені з порушенням порядку державної реєстрації. А тому, слід скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за ТзОВ «Галичбудмонтаж», а також скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за ТзОВ «Галичбудмонтаж».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа №466/4589/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ірокс» за участю третіх осіб: Обласного комунального підприємства ЛОР «БТІ та ЕО», Управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР про визнання майнових прав на квартиру та зобов`язання до вчинення дій. Також в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа №466/3234/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ірокс», ТзОВ «Галичбудмонтаж» про визнання договору №67/6 підряду будівництва (завершення) об`єкта незавершеного будівництва недійсним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30.08.2016 року по справі №466/3234/16-ц з метою забезпечення позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , шоста секція, загальною площею 90,4 м.кв. (у тому числі площа мансарди 44,7 м.кв.) до набрання рішення суду законної сили.

Вказана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається із матеріалів справи 08.02.2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області Рибчак А.М. відкрито виконавче провадження ВП №53372300 на виконання ухвали суду від 30.08.2016 року.(а.с.20-21)

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області від 08.02.2017 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 , шоста секція, загальною площею 90,4 кв.м. (у тому числі площа мансарди 44,7 кв.м.) до набрання рішення законної сили.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Рибчак А.М. від 28.02.2017 року виконавче провадження ВП №53372300 закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_5 , шоста секція, загальною площею 90,4 кв.м. (у тому числі площа мансарди 44,7 кв.м.).(а.с22-23)

Незважаючи на вказану заборону, 11.02.2019 року державним реєстратором Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Кочума О.С. було зареєстровано за ТзОВ «Галичбудмонтаж» право власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 м.кв.за реєстраційним номером 101.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підставою виникнення у ТзОВ «Галичбудмонтаж» права власності на спірну квартиру є акт приймання-передачі нерухомого майна, виданий 06.02.2019 року ПрАТ «Ірокс», а також Договір купівлі-продажу майнових прав, виданий 06.02.2019 року ПрАТ «Ірокс».(а.с.24-25)

Статтею 19 Конституції України передбачено обов`язок органів державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна реєстрація регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону; 4) обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; інші обтяження відповідно до закону.

Пунктами 1 та 2 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено обов`язок державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; а також обов`язок перевірити документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено підстави для відмови в державній реєстрації прав, а саме: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

У порушення вимог ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор Кочума О.С. не перевірила належним чином, наявність обтяжень прав на нерухоме майно, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

З наведеного вбачається, що дії державного реєстратора Кочуми О.С. при проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, вчинені з порушенням вищезгаданого порядку під час внесення відповідного запису до ДРРПНМ та прямо суперечили вимогам чинного законодавства, яким регулюються підстави та порядок вчинення дій щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведені вище норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30.08.2016 року та на її виконання Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області від 08.02.2017 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 , шоста секція, загальною площею 90,4 кв.м. (у тому числі площа мансарди 44,7 кв.м.) до набрання рішення законної сили, а відтак у державного реєстратора були відсутні підстави для проведення державної реєстрації прав на вищевказану квартиру за ТзОВ «Галичбудмонтаж» і така підлягала відмові на підставі п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин , встановлено дійсні обставини справи, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду. Відтак, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Що стосується обраного способу захисту, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Позивач у травні 2019 року звернувся до суду із вимогами про визнання дій державного реєстратора неправомірними, скасування державної реєстрації та скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Проте, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме: скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Що стосується вимоги про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, такий спосіб захисту порушених прав позивача передбачався у попередній редакції Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка діяла до 05.12.2019р..

Оцінюючи наведене, викладене не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, як наголошував Європейський суд з прав людини у справах "Sutyazhnik v. Russia" від 29 липня 2009 року, "Esertas v. Lithuania" від 31 травня 2012 року, у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги ПАТ «Ірокс» та ТзОВ «Галичбудмонтаж» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.03.2021 року

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.